УХВАЛА

12 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 917/354/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Кондратова І.Д., Студенець В.І.

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Онанко Світлани Миколаївни 

на рішення Господарського суду міста Києва (Курдильчук І.Д.)
від 18.12.2025
та на постанову Північного апеляційного господарського суду (Мальченко А.О., Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.)
від 02.04.2026 (повний текст складено 16.04.2026)

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Онанко Світлани Миколаївни
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Фонду Державного майна України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Пенсійний фонд України

про визнання недійсними наказів

ВСТАНОВИВ:
1. Фізична особа-підприємець Онанко Світлана Миколаївна (далі - Позивачка, Скаржниця) звернулась з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (далі - Відповідач 1) та Фонду Державного майна України (далі - Відповідач 2) про визнання недійсним наказу Фонду державного майна України від 15.01.2024 №47 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 №1 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації" (із змінами) в частині: "Частина нежитлового приміщення загальною площею 64,6 кв. м, що складає 144/1000 частки приміщення, АДРЕСА_1, приміщення 1, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, код за ЄДРПОУ 13967927, Регіональне відділення Фонду по Полтавській та Сумській областях" в редакції наказу Фонду державного майна України від 19.03.2024 № 548 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 №1 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації" (із змінами) в частині: "Частина нежитлового приміщення загальною площею 64,6 кв. м, що складає 144/1000 частки приміщення, АДРЕСА_1, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, код за ЄДРПОУ 13967927, Регіональне відділення Фонду по Полтавській та Сумській областях" та визнання недійсним наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях від 18.01.2024 № 21 "Про прийняття рішення про приватизацію окремого майна - частина нежитлового приміщення загальною площею 64,6 кв. м, що складає 144/1000 частки приміщення" в редакції наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях від 21.03.2024 № 194 "Про внесення змін до наказу Регіонального відділення від 18.01.2024 № 21 "Про прийняття рішення про приватизацію окремого майна - частина нежитлового приміщення загальною площею 64,6 кв. м, що складає 144/1000 частки приміщення".
2. Господарський суд міста Києва рішенням від 18.12.2025, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом у постанові від 02.04.2026 у справі №917/354/25, у задоволенні позовних вимог відмовив.
3. 08 травня 2026 року Позивачка, із використанням підсистеми "Електронний суд", звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:
- звільнити Скаржницю від сплати судового збору за подання касаційної скарги у зв`язку з скрутним майновим становищем, що обєктивно перешкоджає сплаті судового збору за подання касаційної скарги;
- поновити строк на касаційне оскарження, причини пропуску визнати поважними;
- скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 18.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 повністю і закрити провадження у справі;
- передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, тому що Скаржниця оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної та суб`єктивної юрисдикції;
- врахувати, що відповідно до частини 4 статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду після подання касаційної скарги;
- дослідити пункт 99 Протоколу судового засідання в режимі відеоконференції № 6185125 за 02.04.2026 та відсутність у матеріалах справи та в ЄДРСР короткого змісту постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у сукупності як доказ, що оскаржувана постанова (короткий зміст) не підписана будь-яким із суддів, що є підставою для її скасування та є підставою виходу касаційним судом за межі доводів та вимог касаційної скарги;
- справу розглядати за участі Скаржниці.
4. Підставами касаційного оскарження Скаржниця зазначила пункти 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
5. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, Скаржниця зазначила, що судами не застосовані норми матеріального права: ст. 57 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (суд повинен підкорятися закону і не повинен зазначати, що нежитлове приміщення та приміщення це назви нежитлової будівлі); ст. ст. 178, 181 ЦК України, ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", ст. ст. 382- 385 ЦК України; ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"; Національним класифікатором ДК 018-2000 "Державний класифікатор будівель та споруд", Національним класифікатором НК 018:2023 "Класифікатор будівель і споруд", постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 "Про затвердження Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна", роз`ясненнями Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 01.12.2006 "Щодо визначення термінів житлових та нежитлових приміщень" та ст. 1 до Протоколу № 1 до ЄКПЛ.
6. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України Скаржниця зазначила, що наразі відсутні висновки Верховного Суду щодо питання обов`язковості дотримання принципу оплатності договору купівлі-продажу як передумови виникнення у держави правомочності на подальше відчуження такого майна із застосуванням статті 655 та 692 ЦК України у системному зв`язку з ст. 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".
Також Скаржниця зазначила про відсутність висновків Верховного Суду щодо визначення об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного обороту, із застосуванням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у системному зв`язку зі ст. ст. 178, 181 ЦК України, ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", ст. ст. 382- 385 ЦК України; ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"; Національним класифікатором ДК 018-2000 "Державний класифікатор будівель та споруд", Національним класифікатором НК 018:2023 "Класифікатор будівель і споруд", постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 "Про затвердження Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна", роз`ясненнями Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 01.12.2006 "Щодо визначення термінів житлових та нежитлових приміщень".
Разом з тим, в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України Скаржниця зазначила, що наразі відсутні висновки Верховного Суду щодо розмежування повноважень адміністративних та господарських судів у спорах, де предметом є виключно законність управлінської діяльності органу державної влади, а не захист права власності на існуючу річ із застосуванням статті 19 КАС України у системному зв`язку зі ст. 20 ГПК України та ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", ст. ст. 382- 385 ЦК України; ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"; Національним класифікатором ДК 018-2000 "Державний класифікатор будівель та споруд", Національним класифікатором НК 018:2023 "Класифікатор будівель і споруд", постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 "Про затвердження Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна", роз`ясненнями Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 01.12.2006 "Щодо визначення термінів житлових та нежитлових приміщень".
7. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 1 частини 1 статті 310 ГПК України, Скаржниця зазначила, що суди попередніх інстанції є неповноважними судами, оскільки прийняли судові рішення з порушенням правил предметної та суб`єктної юрисдикцій.
Разом з тим, в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 3 частини 1 статті 310 ГПК України, Скаржниця зазначила, що 02 квітня 2026 року суд апеляційної інстанції у судовому засіданні проголосив постанову (короткий зміст), яка не підписана будь-ким із суддів, що відповідно до п. 5 частини третьої статті 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування цієї постанови.
Також, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України, Скаржниця зазначила, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, а саме:
- пункт 3 договору купівлі-продажу ВСЕ/933486 від 15.11.2005, де зазначено: "Продаж … вчинено за 72360,00 грн. …, які Покупець зобов`язується сплатити Продавцеві протягом трьох банківських днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору", як доказ, що держава не сплатила кошти перед підписанням цього договору;
2) відсутність у матеріалах справи платіжного документа у порядку виконання п. 3 договору купівлі-продажу ВСЕ/933486 від 15.11.2005; копію листа ГУ ДКСУ у Полтавській області від 23.03.2026 № 09-23-06/3401; копію запиту ОСОБА_1 на публічну інформацію від 18.03.2026; роздруківку з електронної пошти ОСОБА_1 про надсилання запиту на публічну інформацію від 18.03.2026; роздруківку із електронної пошти ОСОБА_1 про отримання листа ГУ ДКСУ у Полтавській області від 23.03.2026 № 09-23-06/3401 (назва файла 01785411.zip - код ЄДРПОУ продавця Підприємства Решетилівської райспоживспілки "Решетилівський райкоопзаготпром") у сукупності як докази, що держава не сплатила кошти за 144/1000 частку нежитлової будівлі у порядку виконання п. 3 договору купівлі-продажу ВСЕ/933486 від 15.11.2005;
3) додатки до пояснень третьої особи Пенсійного фонду України від 26.11.2025 про те, до Пенсійного фонду України перейшло "майно" управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області: "Приміщення для Решитилівської МРВД" (не 144/1000 частки нежитлової будівлі);
4) копію листа Решетилівського ВП Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області від 25.05.2020 № 2979/115/106/01-2020; копію листа Решетилівського ВП Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області від 23.06.2020 № О-52/115/106/01-2020; копію листа ВП № 2 СПД № 1 РУП ГУНП в Полтавській області від 26.12.2022 № 5456/115/104/16/05-2022 та копію ухвали слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненка Ю.В. від 13.08.2020 у справі № 546/611/20 у сукупності як доказ перешкоджання законній господарській діяльності "співвласником" неіснуючого нежитлового приміщення, у якому "зареєстрована" і державна власність.
5) копію титульного аркуша виконавчої документації на газопостачання стоматологічного кабінету за адресою: АДРЕСА_1 в частині зазначення, що стоматологічний кабінет займає увесь 2 поверх та копію договору купівлі-продажу ВСЕ/933488 в частині придбання не стоматологічного кабінету, а кас та архівів;
6) копію технічного паспорта 04.06.2024 в частині місцезнаходження виконавця - Щербанівська ТГ, адреси об`єкта приватизації Решетилівська ТГ та назви об`єкта нерухомого майна - нежитлові приміщення як доказ, що цей технічний паспорт не підтверджує технічні і фізичні характеристики об`єкта приватизації;
7) копію листа Дарницької окружної прокуратури від 15.07.2025 № 52-1341-24 (згідно з штрих-кодом № 46-4093ВИХ-25), у якому зазначені ЄУН судових справ стосовно скасування державної реєстрації неіснуючих об`єктів нерухомості у Дарницькому районі м. Києва;
8) роздруківку із ЄДРСР рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.03.2025 у справі № 753/18656/24 (№ № у ЄДРСР - 126082616), яке набрало законної сили, і є обов`язковим до виконання на всій території України, де встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є неіснуючі об`єкти нерухомості, та скасована державна реєстрація неіснуючого об`єкта нерухомості.
8. Перевіривши матеріали касаційної скарги Скаржниці, Суд дійшов висновку, що її слід залишити без руху з наступних підстав.
9. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині 3 цієї статті.
10. Суд визнає обґрунтованими доводи касаційної скарги Скаржниці щодо підстав касаційного оскарження пунктів 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України.
11. Однак Суд звертає увагу, що якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник зазначає пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України, він повинен чітко та конкретно вказати норму/норми (пункт, частину, статтю) права, яку, на його думку, невірно застосували/не застосували/порушили суди першої та/або апеляційної інстанцій, навести постанову Верховного Суду (номер справи і дату її ухвалення), в якій викладено висновок щодо застосування саме цієї норми права, який не врахували суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
12. Водночас Скаржниця у своїй касаційній скарзі вказала норми права, які, на її думку, не застосували суди першої та апеляційної інстанцій, без посилання на постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок щодо застосування саме цієї норми права, який не врахували суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
13. Наведене є порушенням вимог, встановлених статтею 290 ГПК України, щодо належного обґрунтування випадку касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу. 
14. Згідно із частиною 2 статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
15. Відповідно до приписів частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
16. Крім того, перевіривши клопотання Скаржниці про звільнення від сплати судового збору, Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір").
Перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.
17. Так, з аналізу статті 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
18. Положення статей ГПК України та Закону України "Про судовий збір" не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
19. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.
20. Відтак, особа, яка заявляє відповідне клопотання, зокрема, про звільнення від сплати судового збору, повинна навести докази того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.
21. В обгрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору Скаржниця зазначила, що звільнена від сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанціях та майновий стан станом на 07.05.2026 не поліпшився і це перешкоджає сплаті судового збору за подання касаційної скарги.
22. На підтвердження скрутного матеріального становища заявником надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору стосовно платника податків фізичної особи ОСОБА_2 за 2025 рік.
23. Розглянувши надані Скаржницею в обґрунтування заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору документи, враховуючи той факт, що розмір судового збору за подання касаційної скарги у цій справі перевищує 5% розміру річного доходу Скаржниці (0,00 грн), Суд вважає за можливе задовольнити клопотання Скаржниці про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
24. З огляду на викладене, касаційна скарга Скаржниці залишається без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України із наданням Скаржниці строку, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків шляхом викладення належного обґрунтування виключного випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, за наявністю якого, у тому числі, оскаржуються рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 917/354/25, а саме: вказати норму/норми права (пункт, частину, статтю) невірно застосували/не застосували/порушили суди першої та/або апеляційної інстанцій у послідовному взаємозв`язку із наведеними постановами Верховного Суду, в яких викладено висновок щодо застосування саме цієї/цих норми/норм права, який не врахували суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень у встановленому порядку і розмірі;
25. Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 917/354/25 буде розглянуто після усунення недоліків касаційної скарги.
Керуючись статтями 174, 234, 287, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Задовольнити клопотання Фізичної особи-підприємця Онанко Світлани Миколаївни про звільнення її від сплати судового збору.

2. Звільнити Фізичну особу-підприємця Онанко Світлану Миколаївну від сплати судового збору за розгляд касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026.
3. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Онанко Світлани Миколаївни на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 917/354/25 залишити без руху.
4. Надати Фізичній особі-підприємцю Онанко Світлані Миколаївні строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, у спосіб, визначений у цій ухвалі.
5. Роз`яснити Фізичній особі-підприємцю Онанко Світлані Миколаївні, що у разі не усунення недоліків касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді І. Кондратова

В. Студенець