Справа № 452/4747/25
Провадження № 1-кп/452/125/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області об`єднане кримінальне провадження про обвинувачення  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір Львівської області, громадянина України, із середньо – спеціальною освітою, який офіційно не працює, не одружений, зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Самбірського міськрайонного суду Львіської області від 08 грудня 2025 року за ч. 4 ст. 185, ст. 75 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4
ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_4 , 10 листопада 2025 року приблизно о 11 год. 10 хв., перебуваючи в закинутому нежитловому приміщенні, що неподалік будинку № 3 по вулиці Січових Стрільців, в м. Самбір, Львівської області, знайшов 4 таблетки в блістері, прозорий зіппакет із порошкоподібною речовиною білого кольору, шприц, корок від пляшки із залишками речовини білого кольору невідомого походження та ложку столову із залишками речовини невідомого походження. Усвідомлюючи, що 4 таблетки та порошкоподібна речовина білого кольору є наркотичним засобом, а саме метадоном, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на придбання та зберігання зазначеного, придбав шляхом знахідки вищезазначені наркотичні засіби, які поклав у рюкзак для подальшого вживання.
Цього ж дня о 11 год. 20 хв. ОСОБА_4 був виявлений працівниками сектору кримінальної поліції Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, в зазначеному нежитловому приміщенні, та видав останнім чотири таблетки метадону, прозорий зіппакет із порошкоподібною речовиною білого кольору, шприц із речовиною невідомого походження, корок від пляшки із залишками речовини білого кольору та ложку столову із залишками речовини невідомого походження.
Згідно висновку експерта №СЕ-19/114-25/28394-НЗПРАП від 27.11.2025 у порошкоподібній речовині білого кольору, яка знаходиться в пакеті, виявлено метадон. Маса метадону становить 0,0146 грам. У нашаруванні речовини білого кольору, яка знаходиться на поверхнях шприца, виявлено метадон. Маса метадону, який знаходиться на поверхнях шприца становить 0,00007 грам.
Згідно висновку експерта №СЕ-19/114-25/28391-НЗПРАП від 24.11.2025 в складі чотирьох таблеток білого кольору, які містяться у фрагменті блістера, що поміщений в номерний полімерний пакет Національної поліції України (ICR0224202) виявлено метадон. Маса виявленого метадону становить 0,0905 грам.
Згідно висновку експерта №СЕ-19/114-25/28393-НЗПРАП від 20.11.2025 в нашаруваннях речовини білого кольору з поверхні наданої на дослідження металевої ложки, що знаходилась в номерному полімерному пакеті «Національна поліція України» (ICR0224198), виявлено метадон. Маса виявленого метадону склала 0,0002 грам.
Згідно висновку експерта №СЕ-19/114-25/28392-НЗПРАП від 25.11.2025 у порошкоподібній речовині білого кольору, яка знаходилась у паперовому згортку та металевому корку, виявлено метадон. Маса метадону становить 0,0009 грам.
Загальна маса метадону вилученого у ОСОБА_4 становить 0,10627 грам.
Відповідно до Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР (із змінами), Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (із змінами), метадон (Таблиця № ІІ, Список № 1) віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за
ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту. 
Крім цього, ОСОБА_4 , 20.12.2025 приблизно о 04:00 год., будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України, згідно Указу Президента України
№ 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (із відповідними змінами) воєнного стану, термін дії якого неодноразово продовжувався, перебуваючи за адресою: м. Самбір, пл. Чайковського, № 2А, Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом проникнення в підсобне приміщення за вищевказаною адресою, таємно викрав: електротример «REBINER RGT-850» вартістю 1480 гривень, кутову шліфувальну машинку «Makita» моделі «GA5030R» вартістю 2435,30 гривень, перфоратор «ProCraft» моделі «PHA50» вартістю 4563,60 гривень, подовжувач електричного кабелю довжиною
25 м., вартістю 700 гривень, подовжувач електричного кабелю довжиною 20 м, вартістю
550 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 9728,90 гривень.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану. 
Крім цього, ОСОБА_4 , 29.12.2025 близько 17 год. 35 хв., будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (із відповідними змінами) воєнного стану, термін дії якого неодноразово продовжувався, перебуваючи у приміщенні магазину № 85 Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАШ» (далі — ТзОВ «ТРАШ»), що розташований за адресою: вул. Торгова, 62 в м. Самбір Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, вирішив таємно заволодіти майном, що належить ТзОВ «ТРАШ».
Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, перебуваючи у приміщенні магазину ТзОВ «ТРАШ» № 85 за вказаною адресою, повторно, близько 17 год. 35 хв., таємно викрав лікер «Jack Daniel’s Honey» об`ємом 0,5 літра, вартістю 550 гривень без ПДВ, який сховав під куртку. Проте, будучи викритим працівницею магазину ОСОБА_7 , а також після того, як остання почала голосно кричати, вимагаючи зупинитися, повернути викрадений лікер та переслідувати його, усвідомлюючи, що його дії стали явними для вказаної працівниці, не припинив своїх злочинних дій, втік з приміщення вказаного магазину та побіг у невідомому напрямку, чим відкрито викрав лікер «Jack Daniel’s Honey» об`ємом 0,5 літра, спричинивши ТзОВ «ТРАШ» матеріальну шкоду на вище вказану суму.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану.
Крім цього, ОСОБА_4 , у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 15.01.2026, перебуваючи поруч лісового масиву неподалік с. Ралівка Самбірського району Львівської області, більш точного місця досудового розслідування не встановлено, придбав, шляхом знахідки, корпус осколкової оборонної ручної гранати РГО та запал типу УДЗ, які згідно висновку експерта у конструкційному поєднанні є осколковою оборонною ручною гранатою РГО промислового виготовлення, яка відноситься до категорії бойових припасів промислового виготовлення та придатна для виробництва вибуху.
Після цього, маючи умисел на незаконне носіння та зберігання вказаного бойового припасу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та відсутність дозволу, передбаченого «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, перемістив їх за адресою м. Самбір, вул. Січових Стрільців, № 9, Львівської області, де і зберігав, помістивши у білий поліетиленовий пакет та заховавши його у простір між фасадом будинку та гаражного приміщення, та тим самим незаконно придбав, носив та зберігав бойові припаси.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння, та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу. 
Крім цього, ОСОБА_4 у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 15.01.2026, перебуваючи поруч лісового масиву неподалік с. Ралівка Самбірського району Львівської області, більш точного місця досудового розслідування не встановлено, придбав, шляхом знахідки, подрібнену речовину рослинного походження, яка знаходилась у двох полімерних пакетах, яка згідно висновку експерта є наркотичним засобом - канабісом. Маса канабісу (в перерахунку на суху речовину) становить 45,31 г.
Відповідно до Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР (із змінами), Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (із змінами), канабіс (Таблиця № ІІ, Список № 1) віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено та розміри яких становлять величину між верхньою межею невеликих розмірів і нижньою межею великих розмірів, зазначених у Таблиці 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом МОЗ України №188 від 01.08.2000.
Зазначений наркотичний засіб ОСОБА_4 в подальшому перемістив за адресою
м. Самбір, вул. Січових Стрільців, № 9, Львівської області, де і зберігав, помістивши його у білий поліетиленовий пакет, який був захований у просторі між фасадом будинку та гаражного приміщення, та тим самим незаконно придбав та зберігав наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за
ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту. 
Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України (два епізоди), визнав повністю та підтвердив обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, які викладені у обвинувальних актах, вказавши, що вони були встановлені правильно і всі ці обставини він визнає повністю. 
При цьому показав, що дійсно, 10 листопада 2025 року, перебуваючи в закинутому нежитловому приміщенні в м. Самбір Львівської області, знайшов 4 таблетки метадону, які хотів спробувати, проте був затриманий працівниками поліції. У вчиненому щиро кається, та жалкує з приводу вчиненого. 
20 грудня 2025 вночі з підсобного приміщення приватного будинку таємно викрав: електротример, кутову шліфувальну машинку, перфоратор, подовжувачі електричного кабелю, які в подальшому продав у м. Львові, крім електротримера, який видав працівникам поліції. У вчиненому щиро кається, та жалкує з приводу вчиненого. 
Крім цього, в січні 2026 року поруч лісового масиву неподалік с. Ралівка Самбірського району Львівської області, знайшов ручну гранату та пакет з наркотичним засобом – канабісом, які сховав у простір між фасадом будинку та гаражного приміщення неподалік від місця свого проживання. У вчиненому щиро кається, та жалкує з приводу вчиненого. 
Винним себе за ч. 4 ст. 186 КК України не визнає, оскільки, дійсно, 29 грудня 2025 року з приміщення магазину «ТРАШ» таємно викрав лікер. Але його дії були спрямовані саме на крадіжку, а не на грабіж. Біля витрини для напоїв нікого не було, він сховав пляшку під одяг, не бачив та не чув, що хтось його окликав, чи доганяв. Почав бігти після того, як пройшов «парапет», та той почав «пищати», щоб не бути викритим. Отже вважає, що така кваліфікація його дій є неправильною. 
Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи потерпілі ОСОБА_6 та представник потерпілої юридичної особи - ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, цивільний позов не заявляли, клопотань про необхідність відкладення розгляду справи від них не надходило. При цьому зазначені особи надали суду заяви про здійснення розгляду справи без їх участі, просили обрати покарання обвинуваченому ОСОБА_4 на розсуд суду (а.с.33, 34). 
Враховуючи думку присутніх учасників судового провадження щодо можливості проведення судового розгляду без участі потерпілих, керуючись вимогами ст. 325 КПК України, суд здійснив розгляд справи без їх участі.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України (два епізоди), при обставинах, викладених в обвинувальних актах, та приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши обвинуваченому про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.
Щодо невизнання обвинуваченим своєї вини за ч. 4 ст. 186 КК України, то суд розцінює такі показання обвинуваченого, як обрану лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, та вважає, що його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні наступних доказів, наданих стороною обвинувачення, а саме:
-показаннями свідка ОСОБА_7 , яка суду показала, що працює продавцем-консультантом магазину № 85 ТзОВ «ТРАШ». 29 грудня 2025 року вона побачила в магазині чоловіка, поведінка якого їй здалася їй підозрілою. Чоловік взяв з холодильника пляшку елітного алкоголю і пішов не до каси, а на вихід. Коли вій прошов рамку, вона почала «пищати», то вона крикнула йому: «Стій» та почала кликати інших працівників магазину. В фойє торгівельного центру вона знову крикнула: «Стій», чоловік почав біжати та вибіг на вулицю. Після події вони подивилися відеозапис та викликали поліцію. Вона кричала голосно, тому обвинувачений повинен був її чути, інші люди звернули на неї увагу, а він побіг;
-показаннями свідка ОСОБА_9 , який суду показав, що працює на посаді керівника магазину № 85 ТзОВ «ТРАШ». Особисто він свідком подій 29 грудня 2025 року не був, але бачив їх на відео та саме він викликав поліцію;
-заявою ОСОБА_9 начальнику Самбірського РВП ГУНП у Львівській області від 29.12.2025, який просить прийняти міри до невідомої особи, яка 29.12.2025 о 17:35 вчинила крадіжку лікеру «Jack Daniel’s Honey» об`ємом 0,5 літра вартістю 550,00 грн. (а.с.93);
-протоколом огляду місця події від 29.12.2025, проведеного в приміщенні магазину
№ 85 ТзОВ «ТРАШ» (а.с.94-96) та довідкою про вартість викраденого майна (а.с.98);
-постановами про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 06 січня 2026 року, згідно яких зняти показання з технічних приладів, а саме з камер відеоспростереження ТЦ «Атлант» за період часу з 17:30 по 17:40 год 29.12.2025 та з камер відео спостереження магазину №85 «ТРАШ» з 17:30 по 17:40 год 29.12.2025 (а.с.206-213);
-протоколом огляду предметів DVD-R дисків із відеозаписом відеоспростереження ТЦ «Атлант» за період часу з 17:30 по 17:40 год 29.12.2025 та з камер відео спостереження магазину №85 «ТРАШ» з 17:30 по 17:40 год 29.12.2025 (а.с.214-215).
В судовому засіданні оглянуті зазначені відеозаписи, при цьому обвинувачений
ОСОБА_4 підтвердив, що саме його зображено на даних відеозаписах. З відеозаписів вбачається, що 29 грудня 2025 року о 17:34 год. зі сторони входу у торговий зал магазину
№ 85 «ТРАШ» входить ОСОБА_4 , який прямує в сторону прилавку з алкогольними напоями, після чого відчиняє прозорі дверцята та бере з полки одну пляшку алкогольного напою. В цей же час у приміщення торгового залу входить свідок ОСОБА_7 , яка також прямує в сторону відділу з алкоголем. Обвинувачений ОСОБА_10 , тримаючи пляшку в руці, йде в напрямку до виходу з торгового залу, о 17:35 розстібає курточку та ховає під неї пляшку. В цей же час ОСОБА_7 звертає увагу, що ОСОБА_4 сховав пляшку, починає щось говорити та біжить за ОСОБА_4 та потім повертається у торговий зал. На іншому відеозапису вбачається, як ОСОБА_10 виходить з торгівельного залу через рамку, за ним біжить
ОСОБА_7 , після чого він також починає бігти та вибігає із приміщення магазину. 
Процесуальним законом передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Крім того, жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 1, ч. 2 ст. 94 КПК України).
Сукупність досліджених судом доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених судом обставин, оскільки такі не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.
Чинний КК визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст. 186 зазначеного Кодексу - це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення. 
Крадіжка це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Таємність як спосіб вчинення крадіжки характеризується за допомогою двох критеріїв об`єктивного та суб`єктивного. Перший стосується зовнішньої обстановки вчиненого викрадення вважається таємним, коли заволодіння майном відбувається за відсутності будь-яких осіб (власників, очевидців, осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно), у присутності інших осіб, але непомітно для них, або вони у зв`язку з фізичними чи психічними особливостями були нездатні дати належну правову оцінку заволодінню майном, при розрахунку на потурання від інших осіб, чи коли інші особи переконані у правомірності дій винного.
Суб`єктивний критерій таємності як способу крадіжки означає прагнення винного діяти непоміченим з боку інших осіб, таким чином, щоб не зустріти будь-якого опору.
Натомість, грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. При грабежі винний діє відкрито, ігноруючи можливий опір з боку потерпілого та інших сторонніх осіб. При цьому не має значення, чи вживали вказані особи заходів до того, щоб покласти край викраденню. Останнє при грабежі вчинюється заздалегідь очевидно, помітно для інших осіб, і така відкритість підвищує (порівняно з крадіжкою) суспільну небезпеку викрадення.
Відтак, розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий або інші особи характер вчинюваних винною особою дій. 
Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.
Для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 186 КК України має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання (Постанова ВС від 28 січня 2021 року у справі № 727/950/20). 
Дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 27 серпня 2019 року у справі № 520/16742/16-к, від 10 вересня 2020 року у справі № 569/19032/17, від 25 червня 2024 року у справі № 639/2852/22. 
Протикрадіжні рамки (ворота/антени) – це електронна система безпеки, яка встановлюється на виході з магазину для запобігання крадіжкам товарів. Якщо товар не був оплачений на касі і мітку (бірку) не зняли (або не деактивували), рамка спрацьовує, подаючи звуковий або світловий сигнал, сповіщаючи охорону.
Як показав обвинувачений ОСОБА_4 він неодноразово відвідував магазин № 85 «ТРАШ», отже знав про наявність на виході протикрадіжної рамки. Крім того як він показав суду при виході його з приміщення магазину № 85 «ТРАШ» спрацював звуковий сигнал на протикрадіжній рамці, вона «запищала», оскільки на пляшці була захисна иітка.
Ту обставину, що спрацювала сигналізація при виході ОСОБА_4 з магазину підтвердила суду і свідок ОСОБА_7 . 
Таким чином суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 в повній мірі усвідомлював, що система сигналізації спрацювала і на звуковий сигнал зреагують як працівники магазину, так і особи, які знаходилися поруч, тобто, що його протиправні дії в людному місці обов`язково привернуть увагу оточуючих. Крім того, як він показав суду, що після звукового сигналу намагався як можна скоріше покинути місце пригоди. 
Також як стверджує свідок ОСОБА_7 після того, як вона побачила, що обвинувачений викрав пляшку, вона двічі кричала обвинуваченому: «Стій» та бігла за ним, втім, обвинувачений почав тікати з місця події, що підтверджується і відеозаписами з камер відеоспостереження. Це свідчить про те, що дії обвинуваченого були помічені свідком, яка намагалася його зупинити. З цих доказів вбачається, що обвинувачений чув крики свідка та не міг не розуміти, що його злочинні дії помічені. Обставин, які би ставили під сумнів достовірність показань свідка ОСОБА_7 за результатами судового розгляду не встановлено. Крім того, сам ОСОБА_4 не заперечував факт викрадення майна з магазину, проте наполягав, що викрадення було таємним.
Враховуючи вищенаведене суд дійшов до висновку, що дії ОСОБА_4 , які розпочалися як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), переросли у відкрите викрадення чужого майна (грабіж) в той момент, коли після спрацювання охоронної рамки і наближення до обвинуваченого свідка ОСОБА_7 , обвинувачений почав тікати, утримуючи викрадене при собі, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану.
З урахуванням викладеного доводи обвинуваченого та захисника щодо невірної кваліфікації дій не заслуговують на увагу. 
При призначенні обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України є: кримінальним проступком (ч. 1 ст. 309 КК України), тяжкими злочинами (ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України), обставини їх вчинення, те, що від даних кримінальних правопорушень не настало великих шкідливих наслідків, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням даних про особу ОСОБА_4 судом встановлено, що йому 29 років, не одружений, суспільно корисною діяльністю не займається, офіційно не працевлаштований, постійних доходів не має, на наркологічному, психіатричному обліках не перебуває (а.с. 103, 104); за місцем проживання характеризується негативно (а.с.161); раніше неодноразово судимий, останні рази: вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.09.2022 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три роки), що відбув повністю; вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2025 року за ч. 4 ст. 185, ст. 75 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік із застосуванням п. п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України (а.с. 218-219), що свідчить про наявність у обвинуваченого стійких установок на систематичне вчинення кримінальних правопорушень та небажання останнього стати на шлях виправлення. 
У відповідності зі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому суд враховує, що обвинувачений не визнає саме кваліфікацію злочину за ч. 4 ст. 186 КК України (вважає, що це не грабіж, а крадіжка), але фактично визнає всі свої дії і жалкує про них.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
На підставі вищенаведеного, враховуючи характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень та особу винного, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкцій статей у виді обмеження волі (ч. 1 ст. 309 КК України) та позбавлення волі (ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України).
Частина 1 ст. 70 КК передбачає, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Відповідно до вимог ч. 4 цієї статті за правилами, передбаченими в частинах першій - третій, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК.
Норми ст. 71 КК урегульовують порядок призначення покарання у випадку, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення. Суд за таких обставин до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 25 червня 2018 року у справі № 511/37/16-к зроблено висновок, згідно з яким коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку за правилами
ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.
Проте, законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену ч. 1 ст. 32 КК повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.
Постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 08 лютого 2021 року у справі № 390/235/19 зроблено висновок про те, що якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків.
Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2025 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185, 75 КК України та йому призначено покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі, та звільнено ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік (вирок набрав законної сили 12.01.2026 року).
Як встановлено судом кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України (за епізодом 10 листопада 2025 року) ОСОБА_4 вчинив до постановлення вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2025 року, а інші кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України (епізод 15 січня 2026 року), після постановлення вказаного вироку.
З урахуванням постанови ОП ККС ВС від 08 лютого 2021 року у справі № 390/235/19 в даному випадку спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються.
Разом із тим, враховуючи, що нові кримінальні правопорушення ОСОБА_4 вчинив після постановлення попереднього вироку протягом іспитового строку, а тому з огляду на положення ч. 3 ст. 78 КК остаточне покарання йому має визначатись за правилами, передбаченими ст. 71 КК за сукупністю вироків.
ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львіської області від 15 січня 2026 року був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» по 01 березня 2026 року (а.с.182). 
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду від 18 лютого 2026 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» по 18 квітня 2026 року (а.с.55-57), який ухвалою суду від 02 квітня 2026 року продовжений по 31 травня 2026 року (а.с.197-199). 
Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, обраний судом вид покарання, наявність підстав вважати, що обвинувачений може ухилитися від виконання вироку суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне залишити без зміни до набрання вироком законної сили раніше обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Таким чином, попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до постановлення вироку. Водночас перебування особи в умовах ізоляції від суспільства за характером обмежень, покладених на особу, фактично прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання. Тому відповідно до норм кримінального права суди повинні обов`язково зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом, а не враховувати цей строк, призначаючи покарання (Постанова Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі
№ 320/5924/16-к).
Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його затримання – 15 січня 2026 року (а.с.178-181). 
Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 15 січня 2026 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільні позови потерпілими не заявлялися. 
Процесуальні витрати за проведення Львівським НДЕКЦ товарознавчої експертизи
№ СЕ-19/114-25/32348-ТВ від 16 січня 2026 року в сумі 1782,80 грн. (а.с. 108), за проведення Львівським НДЕКЦ судової вибухово – технічної експертизи № СЕ-19/114-26/1434-ВТХ від 26 січня 2026 року в сумі 4457 грн. (а.с.118), за проведення Львівським НДЕКЦ експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів: № СЕ-19/114-26/1400-НЗПРАП від 27 січня 2026 року в сумі 2674,20 грн. (а.с.131), № СЕ-19/114-25/28390-НЗПРАП від 26 листопада 2025 року в сумі 2674,20 грн. (а.с.135), № СЕ-19/114-25/28394-НЗПРАП від 27 листопада 2025 року в сумі 4011,30 грн. (а.с.136), № СЕ-19/114-25/28391-НЗПРАП від 24 листопада 2025 року в сумі 3565,60 грн. (а.с.137), № СЕ-19/114-25/28392-НЗПРАП від 25 листопада 2025 року в сумі 3565, 20 грн. (а.с.138), № СЕ-19/114-25/28393-НЗПРАП від 20 листопада 2025 року в сумі 2674,20 грн. (а.с.139), на підставі ст. 118 КПК України, включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2025 року був накладений арешт на майно, вилучене в ході огляду 23.12.2025, а саме електротример «REBINER RGT 850» оранжево-чорного кольору, який належить ОСОБА_6 , який поміщено на зберігання до камери речових доказів Самбірського РВП ГУНП у Львівській області.
Відповідно до частини 4 статті 175 КПК України, суд скасовує арешт вказаного майна.
На підставі ст. 100 КПК України, питання про долю речових доказів, після набрання вироком законної сили необхідно вирішити таким чином: 
-електротример «REBINER RGT 850» оранжево-чорного кольору, який згідно квитанції № 01217 зданий на зберіганні в камеру речових доказів Самбірського РВП ГУНП у Львівській області слід повернути володільцю - ОСОБА_6 ; 
-спецпакет № 6743030 із вмістом метадону масою 0,01467 грам, спец пакет № 6742747 із вмістом метадону масою 0,0905 грам, спецпакет №6619511 із вмістом метадону масою 0,0002 грам, спецпакет №6742363 із вмістом метадону масою 0,0009 грам, спецпакет №6619232 із вмістом PVP масою 0,00036 грам, які згідно квитанції
№ 002044 здані на зберігання до камери речових доказів Самбірського РВП ГУНП у Львівській області та фрагменти - гранати слід знищити; 
-DVD-R диски з відеозаписами з камер відеоспостереження ТЦ «Атлант», ТОВ «Траш» та АС «Самбір» слід залишити при матеріалах даного кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання:
?за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; 
?за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі;
?за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
?за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням ст. 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі. 
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2025 року у справі №452/4348/25, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 7 (семи) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання з 15 січня 2026 року, зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 15 січня 2026 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» - залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у загальному розмірі 25404,50 грн. 
Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме: 
-електротример «REBINER RGT 850» оранжево-чорного кольору, який згідно квитанції № 01217 зданий на зберіганні в камеру речових доказів Самбірського РВП ГУНП у Львівській області - повернути володільцю ОСОБА_6 ; 
-спецпакет № 6743030 із вмістом метадону масою 0,01467 грам, спец пакет № 6742747 із вмістом метадону масою 0,0905 грам, спецпакет №6619511 із вмістом метадону масою 0,0002 грам, спецпакет №6742363 із вмістом метадону масою 0,0009 грам, спецпакет № 6619232 із вмістом PVP масою 0,00036 грам, які згідно квитанції
№ 002044 здані на зберігання до камери речових доказів Самбірського РВП ГУНП у Львівській області та фрагменти - гранати -з нищити; 
-DVD-R диски з відеозаписами з камер відеоспостереження ТЦ «Атлант», ТОВ «Траш» та АС «Самбір» - залишити при матеріалах даного кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 394 КПК України.

Головуюча суддя