Справа № 766/7464/19
н/п 2/766/623/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Шестакової Я.В.
за участі секретаря Сивкович О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні у порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради про припинення права на частку у спільному майні, -
ВСТАНОВИВ :
Позивач у квітні 2019 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , в якому просив: припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; а також стягнути судові витрати на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 29 жовтня 2014 року, частково визнаних недійсними рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона, та договору дарування 1/3 частини квартири від 29 жовтня 2014 року він є власником 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 . На підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року відповідачка – малолітня ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її мати ОСОБА_3 , є власником 1/3 частки зазначеної квартири. Таким чином, спірна квартира перебуває у спільній частковій власності сторін, однак фактично позивач користується нею одноособово.
Посилаючись на положення статті 365 ЦК України, позивач вказував, що спірна квартира є неподільною, частка відповідачки не може бути виділена в натурі, а спільне володіння та користування квартирою є неможливим. При цьому припинення права власності відповідачки на належну їй 1/3 частку квартири не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона забезпечена іншим житлом за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, позивач зазначав, що у березні 2019 року законний представник відповідачки звернулася до виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради із заявою про надання дозволу на посвідчення договору купівлі-продажу належної відповідачці 1/3 частки квартири, яку було задоволено рішенням від 13 березня 2019 року № 51. Також законний представник відповідачки направила позивачу повідомлення від 15 серпня 2019 року про намір продати належну відповідачці частку квартири за, на думку позивача, явно завищеною ціною. Водночас, згідно із судовою оціночно-будівельною експертизою від 05 квітня 2019 року, вартість 1/3 частки спірної квартири становить 130 814 грн.
З огляду на наведене позивач просив припинити право власності відповідачки на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на зазначену квартиру в цілому та покласти судові витрати на відповідачку.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.08.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.01.2020 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної спільної власності.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, в якості третьої особи – Службу у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради.
26.02.2020 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача – адвоката Мітрофанової Т.К., яка просить суд відмовити у задоволенні позову про примусове припинення права власності дитини на 1/3 частку спірної квартири, посилаючись на те, що відповідачка дотрималася вимог законодавства щодо реалізації переважного права співвласника на викуп частки та визначила її реальну ринкову вартість, тоді як позивач, який фактично не проживає у спірній квартирі, намагався придбати частку за заниженою ціною і створював перешкоди у користуванні майном. Представник також зазначає, що неповнолітня відповідачка не має у власності іншого житла, а лише проживає разом із матір`ю у квартирі, яка належить її родичам, тому примусове припинення права власності на спірну частку порушить її житлові та майнові права, суперечитиме принципу непорушності права власності, положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конвенції про права дитини, тоді як продаж частки за її дійсною ринковою вартістю забезпечить належний захист інтересів дитини та можливість придбання для неї рівноцінного житла.
13.01.2021 року позивачем внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 130814,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ІВ06536622.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому було неодноразово продовжено.
Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних Херсонському міському суду Херсонської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року.
22.10.2024 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшов висновок експерта № 21-3922 від 27.01.2022 року судової психологічної експертизи за матеріалами цивільної справи № 766/5782/21.
Розпорядженням керівника апарату суду № 01-09/426/24 від 13.02.2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 766/7464/19.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, справа №766/7464/19 надійшла до провадження судді Шестакової Я.В.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2024 року прийнято до провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
11.02.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява ОСОБА_3 , яка визнає позовні вимоги в частині припинення права власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири та надає згоду на отримання 130814,00 грн. компенсації. Щодо відшкодування судових витрат заперечує у повному обсязі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.04.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про повернення до стадії підготовчого провадження та прийняття заяви про зміну предмету позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної ради про припинення права на частку у спільному майні.
23.07.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява представника Корабельної районної у м. Херсоні ради, який вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на момент звернення до суду із даною позовною заявою ОСОБА_2 не досягла повноліття. Додатково представником заявника зазначено, що на момент розгляду справи по суті ОСОБА_2 є повнолітньою та має право захищати свої інтереси будь-яким способом, не забороненим законом.
12.01.2026 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява ОСОБА_2 , яка підтримує позицію, викладену в заяві ОСОБА_3 .
Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Представник Олешківської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при розгляді цивільної справи покладається на розсуд суду.
Представник Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності за наявними матеріалами.
За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає.
Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судомне встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.
За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. за реєстровим № 1172, ОСОБА_1 набув у власність 1/3 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , що належала спадкодавцю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. за реєстровим № 1166, ОСОБА_1 набув у власність 1/6 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , що належала спадкодавцю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі Договору дарування від 29.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. за реєстровим № 1175, ОСОБА_1 набув у власність 1/3 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_3 .
Право власності на вказане вище майно було зареєстровано за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідними витягами № 28700777 та № 28789909 від 29.10.2014 року.
Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона по справі № 667/1849/15-ц від 15.03.2016 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 21.07.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Херсонського нотаріального округу Палієнко Уляни Олексіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, Служба у справах дітей виконкому Комсомольського району в м. Херсоні про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину, виключення відомостей щодо власника спірного майна з реєстру прав власності на нерухоме майно та визнання права власності на частину квартири - задоволено частково. Визнано незаконним та скасувано нотаріальні дії, вчинені приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко Уляною Олексіївною з видачі ОСОБА_1 29.10.2014 року свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112288 за реєстровим № 1166; свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112289 за реєстровим №1169 та свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112290 за реєстровим №1172. Визнано частково недійсними, видані 29.10.2014 року на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112288 за реєстровим № 1166; свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112289 за реєстровим № 1169 та свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112290 за реєстровим № 1172. Скасувано реєстрацію від 29.10.2014 року права власності ОСОБА_1 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 29.10.2014 року серія НЕА № 112288 за реєстровим номером № 1166; серія НЕА №112289 за реєстровим номером № 1169; серія НЕА № 112290 за реєстровим номером № 1172, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим номером права власності 7508280. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування (спадкової трансмісії) після смерті бабусі ОСОБА_7 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування (спадкової трансмісії) після смерті дідуся – ОСОБА_5 .
Зі змісту Висновку за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих 31.10.2016 року у журналі ЄО за № НОМЕР_1 за заявою гр. ОСОБА_3 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 , з кінця серпня 2015 року за домовленістю з ОСОБА_1 проживають сторонні особи.
Рішенням Виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради № 51 від 13.03.2019 року дозволено гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчити в нотаріальній конторі договір купівлі-продажу 1/3 частини житла, що належить дитині на праві приватної спільної часткової власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 за умови одночасного придбання на ім`я дитини рівноцінної частки нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 .
15.03.2019 року ОСОБА_3 направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення про намір здійснення продажу 1/3 частини квартири, що належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , на наступних умовах: ціна продажу згідно з експертною оцінкою складає 214873,00 грн.; повний розрахунок готівкою при укладенні та нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу майна; витрати по оформленню та нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу майна несе покупець.
З метою визначення ринкової вартості 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до судового будівельно-технічного експерта ОСОБА_10 .
Згідно висновку експерта № 24 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, складеного 05.04.2019 року судовим будівельно-технічним експертом Фесун Л.А., ринкова вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 площею приміщень 46,11 кв.м. станом на квітень 2019 року становить 130814,00 грн.
Згідно висновку експерта № 37/210 від 04.02.2020 року, 02.04.2019 року ОСОБА_3 було спричинено тілесні ушкодження, зі змісту якого вбачається, що остання надала покази щодо спричинення таких ушкоджень ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до положень ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Принцип непорушності права власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно вцілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені ст. 364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов`язковою.
Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
В постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
У висновках щодо застосування норм права, викладених у п. 43 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) роз`яснено, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
Згідно з висновком експерта № 24 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, складеним 05 квітня 2019 року судовим будівельно-технічним експертом Фесун Л.А., ринкова вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,11 кв. м, станом на квітень 2019 року становить 130814,00 грн.
Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою.
Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.
Разом із тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що будь-хто зі співвласників звертався з вимогою про виділ належної йому частки у натурі або вчиняв дії, спрямовані на реальний поділ спірного майна. Відсутність таких дій свідчить про те, що співвласники не вбачають можливості або не виявляють наміру реалізувати своє право на окреме користування спірним майном шляхом його поділу.
Крім того, встановлені у справі обставини, зокрема тривала відсутність спільного користування квартирою, проживання у ній сторонніх осіб за домовленістю одного із співвласників без участі іншого співвласника, а також відсутність будь-яких дій сторін, спрямованих на організацію спільного користування або поділ спірного майна, у своїй сукупності свідчать про фактичне небажання співвласників здійснювати спільне володіння та користування квартирою, що підтверджує неможливість належної реалізації ними правомочностей співвласників за взаємною згодою.
Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.
Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України.
У правовій позиції, вказаній у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 вказано, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Водночас Верховний Суд у своїх постановах кваліфікує частку співвласника як незначну, якщо вона становить такий розмір: 1/6, 5/24, 1/4. При цьому для оцінки того, чи є частка значною, її слід порівнювати з часткою іншого співвласника. У спірному випадку 2/3 частка ОСОБА_1 є більшою та значною, що становить 66,66% спільного майна. У цій справі позивачу належить 2/3 частки квартири, що становить 66,67 % права спільної часткової власності, тоді як відповідачу належить 1/3 частка, що становить 33,33 % такого права. З огляду на співвідношення часток співвласників, технічні характеристики квартири, відсутність можливості її поділу в натурі та інші встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що належна відповідачу 1/3 частка у спірному майні є незначною у розумінні статті 365 Цивільного кодексу України.
На підставі аналізу доказів у справі, суд висновує, що частка ОСОБА_2 у спірному житловому будинку є незначною, спільне володіння та користування сторін майном є неможливим, можливість реального поділу квартири відсутня.
Вирішуючи цей спір, суд бере до уваги, що після набуття права власності на 1/3 частину спірної квартири ОСОБА_2 фактично не користувалася нею, а з кінця серпня 2015 року у квартирі за домовленістю з ОСОБА_1 проживають сторонні особи, що підтверджується матеріалами справи. Доказів того, що відповідачка здійснювала володіння чи користування спірною квартирою, брала участь у її утриманні або несла витрати, пов`язані з утриманням спільного майна, суду не надано.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка має намір реалізувати право користування належною їй часткою квартири чи заперечує проти припинення права власності на неї. Навпаки, ОСОБА_3 , яка діяла в її інтересах під час неповноліття, а згодом і сама ОСОБА_2 після досягнення повноліття подали до суду заяви про згоду на припинення права власності на 1/3 частину квартири за умови виплати грошової компенсації у розмірі 130 814,00 грн., що також враховується судом під час вирішення спору.
Також судом встановлено, що сторони не є членами однієї сім`ї, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, а між ними тривалий час існують конфліктні правовідносини щодо користування та розпорядження спірною квартирою. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про досягнення сторонами домовленості щодо порядку користування спільним майном або про їх намір відновити конструктивні відносини для здійснення правомочностей співвласників за взаємною згодою. Навпаки, встановлені судом обставини свідчать про відсутність між сторонами взаєморозуміння та прагнення до спільного користування майном, що унеможливлює належну реалізацію ними прав співвласників, передбачених статтею 358 Цивільного кодексу України.
З огляду на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, так як припинення частки відповідачки на квартиру, яка складає 1/3 із виплатою її вартості, не призведе до порушення прав та інтересів відповідачки.
Позивачем надано докази сплати на депозитний рахунок з призначенням платежу: внесення ОСОБА_1 на депозит суду вартості 1/3 частини кв. АДРЕСА_6 по справі № 766/7464/19 (платіжне доручення № 1806536622 від 13.01.2022 року).
Враховуючи те, що позивач вніс грошові кошти на депозитний рахунок в якості компенсації відповідачці вартості 1/3 частки у спірному майні, право власності ОСОБА_2 на таку частку спірного майна має бути припинено.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову шляхом припинення права власності ОСОБА_2 на належну їй 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , з одночасною виплатою їй грошової компенсації за рахунок коштів, попередньо внесених позивачем на депозитний рахунок суду, та визнанням за ОСОБА_1 права власності на зазначену 1/3 частку квартири.
Разом із тим суд враховує, що позивач також просить визнати за ним право власності на квартиру в цілому. Проте з матеріалів справи вбачається, що право власності ОСОБА_1 на 2/3 частки спірної квартири вже існує, ніким не оспорюється та не є предметом цього спору. Відтак відсутні правові підстави для повторного визнання за позивачем права власності на зазначені 2/3 частки квартири.
Оскільки предметом розгляду у цій справі є припинення права власності ОСОБА_2 на належну їй 1/3 частку квартири відповідно до статті 365 Цивільного кодексу України, наслідком задоволення позову є виникнення у позивача права власності саме на цю 1/3 частку. У зв`язку з цим позовні вимоги про визнання права власності на квартиру в цілому підлягають задоволенню лише в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку квартири, яка належала ОСОБА_2 та право власності на яку припиняється.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що сторонами не заявлено клопотань про звільнення від сплати судового збору та відсутні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З квитанції № 1859 від 11.04.2019 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1308,14 грн., що становить 1% від вартості 1/3 частини спірної квартири.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 282 ЦПК України, суд,–

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради про припинення права на частку у спільному майні – задовольнити частково.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири, загальною площею 46,11 кв. м, житловою площею 26,71 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири, загальною площею 46,11 кв. м, житловою площею 26,71 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
Виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 130814 (сто тридцять тисяч вісімсот чотирнадцять) гривень 00 копійок, внесену ОСОБА_1 13 січня 2021 року на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Херсонській області (отримувач: ТУ ДСА України у Херсонській області, UA968201720355209001000001110, Код отримувача (код за ЄДРПОУ 26283946), в якості компенсації вартості 1/3 частки нерухомого майна.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1308 (одну тисячу триста вісім) гривень 14 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін :
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_7 . РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 09.06.2026 року

Суддя	Я. В. Шестакова