ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/5315/24 пров. № А/857/27269/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гінди О. М.	
 	Ільчишин Н. В.	
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі №460/5315/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, (головуючий суддя першої інстанції Дорошенко Н.О., за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 30 травня 2025 року),-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач-2), у якому просив: 
- визнати протиправним рішення відповідача-1 від 29.02.2024 №172850023726 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1; 
- зобов`язати відповідача-2 зарахувати позивачу: до його страхового стажу – період роботи у ПП ОСОБА_2 по трудовому договору з 29.08.1996 по 01.10.2003; 5 років за кожний повний рік пільгового стажу; до пільгового стажу – період роботи у ПАТ “Рівнеазот” з 04.08.1994 по 03.10.1994; призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту “а” частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції до Закону України № 213-VIII від 02.03.2015, починаючи з 29.11.2023. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що маючи спеціальний страховий стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1, позивач 22.02.2024 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. 
Проте, відповідач-1 рішенням від 29.02.2024 №172850023726 відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що не має права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. 
Так, позивач вказує, що у спірному рішенні відповідач-1 зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно довідки №10 від 01.10.2004 з 29.08.1996 по 01.10.2003, оскільки запис про роботу не внесено до трудової книжки та відсутня інформація про сплату страхових внесків і індивідуальних відомостях про застраховану особу, можливо врахувати після проведення зустрічної перевірки. 
Крім того, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки №82 від 07.08.2023 виданої ПАТ “РІВНЕАЗОТ” з 04.08.1994 по 03.10.1994, оскільки з даними довідки атестація робочих місць за умовами праці вперше проведена 04.10.1994 згідно з наказом №140. Покликаючись до положень пункту “а” частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 позивач зазначив, що працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту (не менше 10 років для чоловіків та 7 років 6 місяців для жінок), але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсійного віку (не менше 25 років для чоловіків та 20 років для жінок), на пільгових умовах призначаються пенсії із зменшенням встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. 
Отже, в даному випадку для призначення пенсії позивач має відповідати наступним критеріям: досягнути 55-річного віку, мати страховий стаж не менше 20 років, стаж роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці не менше 5 років. 
Також, за змістом спірного рішення у позивача наявний пільговий стаж у розмірі 5 років 4 місяці 28 днів (5 повних років), тобто до його страхового стажу необхідно додати 5 років. З урахуванням роботи позивача по трудовому договору з 29.08.1996 по 01.10.2003 підприємця ОСОБА_2 (7 років 3 місяці 1 день) та додаткових 5 років за повні роки спеціального (пільгового) стажу роботи за Списком №1 , його загальний страховий стаж становить 25 років 5 місяців 11 днів, з них 13 років 2 місяці 10 днів визнано відповідачем-1 в рішенні №172850023726 від 29.02.2024. 
Зауважив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права. 
Крім того, відповідачем-1 не зараховано до пільгового стажу позивача періоду роботи шкідливими умовами праці за Списком №1 на ПАТ “РІВНЕАЗОТ” з 04.08.1994 по 03.10.1994, мотивуючи це тим, що атестація робочих місць за умовами праці вперше проведена 04.10.1994 згідно з наказом №140. 
Зазначає, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1. 
Вважає, що відповідач протиправно не призначив йому пенсії за віком на пільгових умовах, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовлено повністю.
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій вказує, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що покликання суду першої інстанції на те, що ФОП ОСОБА_2 не мала КВЕДів, які б підтверджували її діяльність у сфері торгівлі в період з 29.08.1996 по 01.10.2003, коли позивач працював в неї продавцем, є помилковим, оскільки Національний класифікатор України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010» набрав чинності 01.01.2012. 
Крім цього, скаржник зазначає, що через те, що позивач не займався підприємницькою діяльністю та не отримував доходи, він не ініціював про зарахування до страхового стажу період його підприємницької діяльності з 17.04.1995 по 06.08.2014.
Звертає також увагу, що працівник не може нести відповідальність за дії роботодавця, які пов`язані із правильністю введення ним бухгалтерського та податкового обліку та здійснення сплати відповідних податків, зборів, страхових внесків та інших платежів.
Позивач зауважує, що на підтвердження періоду його роботи по трудовому договору в ПП ОСОБА_2 з 29.08.1996 по 01.10.2003 надано належним чином завірені копії письмового трудового договору, довідки та накази про прийом і звільнення з роботи, тобто всі необхідні документи, які відповідно до закону подаються в разі відсутності записів у трудовій книжці.
Відтак, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що надані позивачем докази не є достатніми для підтвердження періоду роботи позивача по трудовому договору у ФОП ОСОБА_2 з 29.08.1996 по 01.10.2003, оскільки надані документи повністю підтверджують його право на зарахування цього періоду до страхового стажу, який дає право на пенсію. 
Скаржник погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що покликання відповідачів щодо незарахування до спеціального (пільгового стажу роботи Позивача за Списком №1 період з 04.08.1994 по 03.10.1994 на те, що вперше атестація робочого місця проведена відповідно до наказу від 04.10.1994 № 140, є безпідставним.
Однак, вказує на суперечливий висновок суду, що оскільки на момент звернення до пенсійного органу позивач не набув права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, то сам по собі факт неврахування певних періодів роботи позивача до його загального чи спеціального стажу не призвів до протиправної відмови в призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
За таких обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, при цьому, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, а тому таке рішення необхідно скасувати з постановленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Відзиви на апеляційну скаргу відповідачі не подали. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Суд встановив та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.02.2024 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, яка зареєстрована за №4319 (а.с. 81-82).
Вказану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в Закарпатській області.
За змістом рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 29.02.2024 №172850023726 ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії, оскільки він не має права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Крім того, зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з довідкою №10 від 01.10.2004 з 29.08.1996 по 01.10.2003, оскільки запис про роботу не внесено до трудової книжки та відсутня інформація про сплату страхових внесків і індивідуальних відомостях про застраховану особу, можливо врахувати після проведення зустрічної перевірки. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки №82 від 07.08.2023 виданої ПАТ “РІВНЕАЗОТ” з 04.08.1994 по 03.10.1994, оскільки з даними довідки атестація робочих місць за умовами праці вперше проведена 04.10.1994 згідно з наказом №140. Вік заявника на дату звернення – 55 років 3 місяці 21 день. Страховий стаж особи становить – 13 років 2 місяці 10 днів. Пільговий стаж – 5 років 4 місяці 28 днів (а.с. 31). 
Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, а свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, виходячи із тих підстав, що надані позивачем докази не є достатніми для підтвердження періоду роботи позивача по трудовому договору у ФОП ОСОБА_2 з 29.08.1996 по 01.10.2003 за відсутності записів про це в трудовій книжці та, як наслідок, такі документи не підтверджують права на зарахування окресленого періоду до його страхового стажу, який дає право на пенсію. Відтак, період з 29.08.1996 по 01.10.2003 (7 років 1 місяць 3 дні) правомірно не врахований пенсійним органом до страхового стажу позивача.
Також, суд першої інстанції вказав, що беручи до уваги те, що період роботи позивача на цій же посаді з 04.10.1994 по 04.05.1996 зарахований до його спеціального страхового стажу роботи за Списком №1 на підставі довідки від 07.08.2023 №81, виданою ПАТ “РІВНЕАЗОТ” (а.с. 58-59), то й період роботи з 04.08.1994 по 03.10.1994 (2 місяці) підлягає зарахуванню до спеціального (пільгового) страхового стажу роботи за Списком №1.
Однак, оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не набув права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, то сам по собі факт неврахування певних періодів роботи позивача до його загального чи спеціального страхового стажу не призвів до протиправної відмови в призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Незважаючи на формулювання позовних вимог про "зобов`язання відповідача-2 зарахувати позивачу до його страхового та пільгового стажу періодів роботи" та змісту позовної заяви, який стосується також питання незарахування відповідних періодів до спеціального (пільгового) стажу, встановлені судом фактичні обставини справи свідчать на користь висновку, що звернення позивача з цим позовом до суду зумовлене його незгодою з відмовою органу Пенсійного фонду в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах та з підставами такої відмови, з метою захисту наявного, на думку позивача, права на призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку. Водночас, суд першої інстанції вказав на те, на час виникнення спірних правовідносин позивач відповідного права не набув.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі – Закон №1058-ІV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Згідно із ст. 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
11.10.2017 набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” від 03.10.2017 №2148-VIII (далі – Закон №2148-VIII), яким Закон №1058-ІV доповнено Розділом XIV-1 “Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян”.
Згідно із частиною першою статті 114 Закону №1058-ІV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до п. 1 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (абз. 1).
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок (абз. 14, 22-23).
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи (абз. 24-26).
Також, до внесення відповідних змін в Закон №1058-ІV питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 визначалося Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), який залишається чинним на день виникнення спірних правовідносин.
Згідно із приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Поряд із цим, згідно з пунктом “а” частини першої статті 13 Закону №1788-XII в редакції Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі – Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (абз. 1).
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок (абз. 14, 22-23).
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи (абз. 24-26). 
Отже, зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення статті 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ (п.1).
Стаття 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, які визнані неконституційними, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п.2).
Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
“На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці – жінкам”.
Таким чином, вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію, зокрема, пункту "а" частини першої статті 13 Закону №1788-XII, які з 23.01.2020 є чинними у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що за такого правового регулювання застосовувати у цій справі необхідно саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV, оскільки положення пункту "а" частини першої статті 13 Закону №1788-XII визначає більш сприятливі умови для чоловіків при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 (№11-209заі21), які є обов`язковими для врахування судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як встановлено із матеріалів справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (22.02.2024) він досяг віку 55 років 3 місяці 23 дні. 
Як слідує зі змісту спірного рішення, та не заперечується сторонами, позивач має наявний загальний страховий стаж 13 років 2 місяці 10 днів, з яких пільговий (робота за Списком №1) – 5 років 4 місяці 28 днів, при необхідному стажу роботи не менше 20 років, з яких пільгового не менше 10 років.
Разом з тим, зі змісту спірного рішення також вбачається, що за доданими документами не зараховано до загального страхового стажу період роботи позивача по трудовому договору у ФОП ОСОБА_2 з 29.08.1996 по 01.10.2003 (7 років 1 місяць 3 дні), а також до спеціального (пільгового) стажу період роботи згідно з довідкою №82 від 07.08.2023, виданою ПАТ “РІВНЕАЗОТ”, з 04.08.1994 по 03.10.1994 (2 місяці).
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача-2 зарахувати позивачу: до його страхового стажу – період роботи у ПП ОСОБА_2 по трудовому договору з 29.08.1996 по 01.10.2003, апеляційний суд зважає на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Як встановлено вимогами ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом №1788-XII, відповідно до статті 62 якого основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.
Зазначеній статті 62 Закону №1788-ХІІ кореспондуються положення пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), за змістом якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 20 Порядку №637 у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію за віком на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують трудовий стаж, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи та уточнююча довідка, яка видається у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду у постанові від 22.11.2018 у справі №822/1241/15.
Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Як доводить позивач, у період з 29.08.1996 по 01.10.2003 він перебував у трудових відносинах з підприємцем ОСОБА_2 на підставі трудового договору №2 від 29.08.1996 (а.с. 32), згідно з яким Підприємець наймає на роботу Робітника – продавцем з повним робочим днем – 8 годин, з тривалістю робочого тижня – 40 годин (п. 1). За виконану роботу Підприємець зобов`язується виплачувати Робітнику щомісяця не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а також забезпечувати умови праці, чинного законодавства, забезпечити умови праці, техніку безпеки, виробничу гігієну і санітарію (п.2). Договір діє з моменту підписання безстроково (п. 5). Договір скріплений підписами сторін та печаткою ФОП ОСОБА_2 .
Крім того, на підтвердження факту перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 позивачем надано наказ від 29.08.1996 №2 “Про прийняття на роботу ОСОБА_1 ” (а.с. 33), згідно з яким позивача прийнято на роботу продавцем на основне місце роботи з 29.08.1996 на підставі трудового договору від 29.08.1996 №2, а також наказ від 01.10.2003 №6 “Про звільнення ОСОБА_1 ” (а.с. 34), згідно з яким позивача звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, на підставі його заяви.
Вказаний період роботи позивача відображений в довідці від 01.10.2004 №10, виданої ФОП ОСОБА_2 (а.с. 35).
Підставою незарахування відповідачем вищевказаного періоду трудової діяльності позивача до загального страхового стажу слугувало те, що запис про роботу не внесено до трудової книжки та відсутня інформація про сплату страхових внесків і індивідуальних відомостях про застраховану особу; можливо врахувати після проведення зустрічної перевірки.
Апеляційний суд встановив, що записами трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення 20.07.1987) (а.с. 23-30) не підтверджується робота позивача по трудовому договору у ФОП ОСОБА_2 у період з 29.08.1996 по 01.10.2003. 
Крім того, будь-яких записів у проміжку часу з 21.08.1996 по 24.09.2004 трудова книжка не містить.
Із матеріалів справи колегія суддів встановила, що суд першої інстанції здійснив запити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно позивача та ФОП ОСОБА_2 , а також до Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, щодо отриманих позивачем доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 1998 року (технічно можливий початковий період запиту) по 4 квартал 2003 року.
Зі змісту відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1433397 від 30.05.2025 вбачається, що дата державної реєстрації підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 - 04.11.1992. Дата державної реєстрації припинення підприємницької діяльності - 04.09.2013. Види економічної діяльності: 72.10.0 - КОНСУЛЬТУВАННЯ З ПИТАНЬ ІНФОРМАТИЗАЦІЇ (основний); 67.20.0 - ДОПОМІЖНА ДІЯЛЬНІСТЬ У СФЕРІ СТРАХУВАННЯ ТА ПЕНСІЙНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ.
Апеляційний суд зауважує, що відомості про здійснення ФОП ОСОБА_2 підприємницької у сфері торгівлі (яка передбачає найм працівників за посадою продавець) ні відповідь з ЄДР, ні матеріали судової справи не містять.
Крім того, зі змісту відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1433445 від 30.05.2025 суд встановив, що ОСОБА_1 у період з 17.04.1995 по 06.08.2014 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснював підприємницьку діяльність за видами економічної діяльності: 52.62 - РОЗДРІБНА ТОРГІВЛЯ З ЛОТКІВ ТА НА РИНКАХ (основний); 20 - ОБРОБЛЕННЯ ДЕРЕВИНИ ТА ВИРОБНИЦТВО ВИРОБІВ З ДЕРЕВИНИ, КРІМ МЕБЛІВ; 36 - ВИРОБНИЦТВО МЕБЛІВ; ВИРОБНИЦТВО ІНШОЇ ПРОДУКЦІЇ; 51 - ОПТОВА ТОРГІВЛЯ І ПОСЕРЕДНИЦТВО В ОПТОВІЙ ТОРГІВЛІ; 52 - РОЗДРІБНА ТОРГІВЛЯ, РЕМОНТ ПОБУТОВИХ ВИРОБІВ ТА ПРЕДМЕТІВ ОСОБИСТОГО ВЖИТКУ; 60.24 -ДІЯЛЬНІСТЬ АВТОМОБІЛЬНОГО ВАНТАЖНОГО ТРАНСПОРТУ; 70 - ОПЕРАЦІЇ З НЕРУХОМИМ МАЙНОМ; 36.5 - ВИРОБНИЦТВО ІГОР ТА ІГРАШОК; 52.44 - РОЗДРІБНА ТОРГІВЛЯ МЕБЛЯМИ ТА ТОВАРАМИ ДЛЯ ДОМУ; 74.5 - ПІДБІР ТА ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПЕРСОНАЛОМ.
Разом з тим, позивач не ініціює питання про зарахування до страхового стажу період його підприємницької діяльності, який охоплює спірний період роботи за трудовим договором у ФОП ОСОБА_2 з 29.08.1996 по 01.10.2003.
Більше того, суд першої інстанції слушно зауважив, що за змістом відповіді з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи № 1433627 від 30.05.2025 за період з 1 кварталу 1998 року (технічно можливий початковий період запиту) по 4 квартал 2003 року суд встановив, що позивач отримав дохід лише у 3 кварталі 2000 року, який не пов`язаний ні з роботою у ФОП ОСОБА_2 , ні здійсненням власної підприємницької діяльності.
Враховуючи викладене у сукупності, апеляційний суд погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази не є достатніми для підтвердження періоду роботи позивача по трудовому договору у ФОП ОСОБА_2 з 29.08.1996 по 01.10.2003 за відсутності записів про це в трудовій книжці та, як наслідок, такі документи не підтверджують права на зарахування окресленого періоду до його страхового стажу, який дає право на пенсію. 
Відтак, період з 29.08.1996 по 01.10.2003 (7 років 1 місяць 3 дні) правомірно не врахований пенсійним органом до страхового стажу позивача.
Апеляційний суд не бере до уваги твердження скаржника про те, що покликання на відсутність у ФОП ОСОБА_2 КВЕДів у сфері торгівлі, є помилковим з огляду на набрання чинності ДК 009:2010 лише з 01.01.2012, оскільки на переконання колегії, суд першої інстанції виходив не з найменування класифікатора, а з відсутності в матеріалах справи будь-яких відомостей про здійснення роботодавцем торговельної діяльності, що передбачала б найм продавця. Ця обставина підтверджена відповіддю ЄДР №1433397 від 30.05.2025.
Разом із цим, колегія суддів не погоджується із твердженням апелянта про неможливість покладення на працівника відповідальності за дії роботодавця, оскільки у межах справи, що розглядається, підставою для висновку про недоведеність спірного періоду є не несплата внесків, як самостійна підстава, а сукупність обставин: відсутність запису у трудовій книжці та будь-яких записів за період з 21.08.1996 по 24.09.2004, відсутність у роботодавця торговельної діяльності, перебування позивача у статусі підприємця та відсутність доходів від роботи у ФОП ОСОБА_2 . 
Варто звернути увагу, що вказаний у апеляційній скарзі принцип не звільняє позивача від обов`язку довести сам факт перебування у трудових відносинах.
Окрім цього, перевіряючи правомірність незарахування до спеціального (пільгового) стажу період роботи згідно з довідкою №82 від 07.08.2023, виданою ПАТ “РІВНЕАЗОТ”, з 04.08.1994 по 03.10.1994, необхідно врахувати наступне.
Із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення 20.07.1987) (а.с. 23-30) суд встановив, що: - 04.08.1994 позивач прийнятий на роботу в Рівненське орендне підприємство “АЗОТ” (правонаступником якого є ВАТ “РІВНЕАЗОТ”, а згодом ПАТ “РІВНЕАЗОТ”, що підтверджується довідкою від 07.07.2023 №67/1 (а.с. 116)) машиністом компресорних установок по 4 розряду в цеху аміаку. Підстава: наказ за №120 від 04.08.1994 (запис №9); - 05.05.1996 переведений машиністом компресорних установок 5 розряду в цех аміаку. Підстава: наказ №133 від 02.05.1996 (запис №10).
Будь-яких виправлень, чи неточностей такі записи трудової книжки не містять.
Таким чином, записи трудової книжки в повній мірі підтверджують зайнятість позивача у період з 04.08.1994 по 03.10.1994 в Рівненському орендному підприємстві “АЗОТ” на посаді “машиністом компресорних установок по 4 розряду в цеху аміаку”. 
На вказаній посаді позивач продовжував працювати після 03.10.1994 та до переведення на іншу посаду 05.05.1996.
Період роботи позивача на посаді “машиніста компресорних установок по 4 розряду в цеху аміаку” у період з 04.08.1994 по 30.04.1996 підтверджується довідкою від 07.08.2023 №81, виданою ПАТ “РІВНЕАЗОТ” (а.с. 58-59), згідно з якою за вказаною посадою позивач працював на протязі повного робочого дня зайнятий у виробництві, що передбачено Списком № 1 розділ VIII п. 1 позиція 1080А010, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162. Стаж за Списком № 1 становить 02 роки 08 місяців 14 днів. За результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію за Списком № 1. Наказ про атестацію: № 140 від 04.10.1994 (перша атестація), № 429 від 04.10.1999 (перша атестація для робочих місць цеху аміаку № 1), (перша атестація для робочих місць цеху циклогексанолу); №812 від 30.09.2004.
Згідно з розрахунком страхового стажу позивача (Форма РС-право) (а.с. 80) до його загального страхового стажу було зараховано вказаний період трудової діяльності, при цьому не зарахований до спеціального (пільгового) стажу роботи за Списком №1.
Як вбачається зі змісту спірного рішення, підставою незарахування вищевказаного періоду трудової діяльності позивача до спеціального (пільгового) стажу роботи за Списком №1 слугувало те, що за даними довідки атестація робочих місць за умовами праці вперше проведена 04.10.1994 згідно з наказом №140.
За вимогами пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Відповідно до п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років (п. 4 Порядку №383).
Згідно із п. 5 Порядку №383 у разі підтвердження за результатами атестації та висновку Державної експертизи умов праці права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списками № 1 чи 2 працівникам окремих видів виробництв, робіт, професій чи посад, які мають виражену специфіку, до пільгового стажу зараховується період їх роботи на даному підприємстві, за який умови праці на відповідних робочих місцях не змінювалися і який визначений наказом по підприємству чи організації про затвердження результатів проведення цієї атестації.
Разом із цим, підпунктом 4.5 пункту 4 Порядку №383 визначено, якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника (пп. 4.2 п.4 Порядку №383).
Отже, законодавець визначив, що у разі проведення атестації робочих місць та підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах, а саме:
“ на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник”.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що покликання відповідачів щодо незарахування до спеціального (пільгового) стажу роботи позивача за Списком №1 період з 04.08.1994 по 03.10.1994 на те, що вперше атестація його робочого місця проведена відповідно до наказу від 04.10.1994 №140, є безпідставним.
Як передбачено пунктом 10 Порядку №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що період роботи позивача на цій же посаді з 04.10.1994 по 04.05.1996 зарахований до його спеціального страхового стажу роботи за Списком №1 на підставі довідки від 07.08.2023 №81, виданою ПАТ “РІВНЕАЗОТ” (а.с. 58-59), то й період роботи з 04.08.1994 по 03.10.1994 (2 місяці) підлягає зарахуванню до спеціального (пільгового) страхового стажу роботи за Списком №1.
В спірному рішенні відповідач-1 зазначив, що пільговий стаж позивача – 5 років 4 місяці 28 днів, а з урахуванням періоду роботи з 04.08.1994 по 03.10.1994 такий стаж становить 5 років 6 місяців 28 днів.
Згідно з абзацами 9-10 частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Таким чином, виходячи з наявного у позивача спеціального стажу роботи за Списком №1 повних 5 років, до його загального страхового стажу з урахуванням абз. 10 ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV додатково не зараховано 5 років, що підтверджується розрахунком стажу позивача (а.с. 80).
Відповідно до п. “а” ч. 1 ст. 13 Закону №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці – жінкам.
Враховуючи наявний спеціальний (пільговий) страховий стаж, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач набуде із зменшенням пенсійного віку на 5 років в 55 років, за умови наявності страхового стажу 20 років.
Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не має 20 років страхового стажу, то відповідно до вимог чинного законодавства України він не набув права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Водночас, варто зауважити, що питання зарахування до загального та спеціального стажу періодів роботи безпосередньо пов`язане із правом позивача на призначення пенсії, адже страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку та на підставі документів, наданих особою для призначення такої пенсії, а тому реалізація права на зарахування такого страхового стажу виникає у особи виключно за наявності у неї права на пенсію.
Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не набув права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, то сам по собі факт неврахування певних періодів роботи позивача до його загального чи спеціального страхового стажу не призвів до протиправної відмови в призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Так, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Суд першої інстанції вірно вказав, що незважаючи на формулювання позовних вимог про "зобов`язання відповідача-2 зарахувати позивачу до його страхового та пільгового стажу періодів роботи" та змісту позовної заяви, який стосується також питання незарахування відповідних періодів до спеціального (пільгового) стажу, встановлені у межах справи що розглядається фактичні обставини справи свідчать на користь висновку, що звернення позивача з цим позовом до суду зумовлене його незгодою з відмовою органу Пенсійного фонду в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах та з підставами такої відмови, з метою захисту наявного, на думку позивача, права на призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку. Водночас, на переконання колегії суддів, на час виникнення спірних правовідносин позивач відповідного права не набув.
Також, колегія суддів відхиляє твердження апелянта про суперечливість висновку суду щодо відсутності протиправної відмови, оскільки навіть із зарахуванням періоду з 04.08.1994 по 03.10.1994 пільговий стаж позивача (5 повних років) дає підставу для зменшення пенсійного віку лише до 55 років, тоді як обов`язковою умовою є наявність 20 років страхового стажу. Оскільки період роботи у ФОП ОСОБА_2 правомірно не зараховано, такого стажу позивач не має і права на пенсію станом на дату звернення не набув, а тому оскаржуване рішення його прав не порушило. 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі №460/5315/24 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Н. В. Ільчишин