ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року
м. Київ
справа № 213/1474/24
провадження № 61-16063св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коротуна В. М., 
учасники справи:
позивач - Криворізька південна окружна прокуратура в інтересах держави в особі Криворізької міської ради,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року у складі судді Попова В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Остапенко В. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2024 року Криворізька південна окружна прокуратура в інтересах Держави в особі Криворізької міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.
Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 11 листопада 2020 року ОСОБА_1 є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , номер відомостей про речове право 39201799, та за адресою: АДРЕСА_3 , номер відомостей про речове право 39202749.
Указані об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:05:268:0002, площею 1,7141 га, власником якої є територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Національної кадастрової системи, відомості про речові права на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 , який є власником об`єктів нерухомого майна, до теперішнього часу не зареєстровано, а також відсутня інформація щодо укладеного договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:05:268:0002.
З моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна ОСОБА_1 став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій вони розташовані, тому саме з цієї дати (11 листопада 2020 року) у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою, а також обов`язок сплачувати земельний податок за користування земельною ділянкою, на якій розташоване майно.
Проте відповідач не сплачує орендну плату за користування зазначеною земельною ділянкою, а використання її відповідачем без належного правового оформлення, у свою чергу, позбавило Криворізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати.
Враховуючи викладене, прокурор просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельною ділянкою у розмірі 1 619 761,52 грн та сплачений судовий збір на користь Дніпропетровської обласної прокуратури. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:05:268:0002 за період із 01 квітня 2021 року до 31 грудня 2023 року у загальному розмірі 1 619 761,52 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Суд першої інстанції керувався тим, що заявлена до стягнення сума є несплаченою відповідачем та безпідставно збереженою платою за використання земельної ділянки комунальної власності без укладення договору оренди, тому підлягає стягненню з нього на користь Криворізької міської ради.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.
Зокрема, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду, що ОСОБА_1 є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень статті 1212 ЦК України
Короткий зміст вимог касаційної скарги
21 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 646/4738/19, від 10 вересня 2019 року у справі № 922/1962/17, від 27 листопада 2024 року у справі № 336/6708/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Заявник зазначає, що суди не врахували недотримання прокурором вимог Закону України «Про прокуратуру», у прокурора були відсутні підстави для представництва інтересів держави в суді. У матеріалах справи відсутні докази того, що Криворізька міська рада не могла самостійно захистити свої права. Листування між прокурором та радою має формальний характер і не підтверджує «усвідомлену пасивну поведінку» ради, що робить участь прокурора незаконною.
Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи, не врахувавши, що рішення у адміністративній справі №160/25282/24 матиме ключове, преюдиціальне значення для справи, яка переглядається, адже ця адміністративна справа стосується оскарження законності рішення Криворізької міської ради від 26 травня 2021 року № 523, на підставі якого прокуратура розрахувала суму своїх позовних вимог
Доводи інших учасників справи
Представник Криворізької міської ради Скляр Н. М. подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 213/1474/24 за позовом Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.
Матеріали справи № 213/1474/24 надійшли до Верховного Суду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Суди встановили, що 28лютого 2012 року між Криворізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖЕЙ.АР.СІ.-УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ДЖЕЙ.АР.СІ.-УКРАЇНА») був укладений договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:05:268:0002, площею 1,7141 га, за адресою: АДРЕСА_2 , на якій розміщено комплекс будівель та споруд, що належав на праві приватної власності ТОВ «ДЖЕЙ.АР.СІ.-УКРАЇНА». Договір укладений терміном на 5 років.
На підставі рішення Криворізької міської ради від 27 квітня 2016 року № 539 указаний договір оренди припинено шляхом укладення 30 червня 2016 року договору про дострокове його розірвання.
Відповідно до рішення Інгулецької районної у місті ради від 15 квітня 2015 року № 118 комплексу будівель та споруд, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , присвоєно нову поштову адресу: АДРЕСА_2 .
Згідно з договором від 21 липня 2015 року відбувся поділ комплексу будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та рішенням Інгулецької районної у місті ради від 21 жовтня 2015 року № 317 присвоєно нові поштові адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .
Відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11 листопада 2020 року приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т. О. зареєструвала за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , номер відомостей про речове право 39201799, та за адресою: АДРЕСА_3 , номер відомостей про речове право 39202749.
Указані об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:05:268:0002, площею 1,7141 га, яка, згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку перебуває у комунальній власності Криворізької міської ради з 28 вересня 2012 року.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Національної кадастрової системи, відомості про речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:05:268:0002 за ОСОБА_1 , який є власником об`єктів нерухомого майна, до теперішнього часу не зареєстровано, а також відсутня інформація щодо укладеного договору оренди цієї земельної ділянки.
Контроль за використанням земель комунальної форми власності територіальної громади м. Кривого Рогу здійснює Криворізька міська рада в особі Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради.
На запит окружної прокуратури від 26 січня 2024 року Департамент регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради провів розрахунок недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 (безпідставно збережених коштів у розмірі належної до сплати орендної плати) за фактичний період використання землекористувачем земельної ділянки з 11 листопада 2020 року до 31 грудня 2021 року, даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з витягом від 06 липня 2021 року № 97-4-0.22-1232/165-21, рішень Криворізької міської ради від 26 червня 2019 року № 3897 та від 30 червня 2020 року № 4799 «Про встановлення ставок плати за землю та пільг із земельного податку на території м. Кривого Рогу», а також за період з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2023 року, даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 15 березня 2024 року № 1017/299-24 та даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з витягом від 10 лютого 2023 року №97-4-0.110,4-2555/301-23, рішення Криворізької міської ради від 26 травня 2021 року № 506 «Про встановлення ставок плати за землю та пільг із земельного податку на території м. Кривого Рогу».
Відповідно до розрахунку Криворізької міської ради загальний розмір безпідставно збережених коштів ОСОБА_1 та недоотриманих місцевим бюджетом доходів за період із 11 листопада 2020 року до 31 грудня 2020 року становить 68 272,37 грн; за період із 01 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року - 491 561,03 грн; за період із 01 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року - 581 902,67 грн; за період з 01 січня 2023 року до 31 грудня 2023 року - 669 188,07 грн; період у межах строків позовної давності, що підлягав сплаті, - 1 619 761,52 грн.
За змістом інформації Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 09 лютого 2024 року ОСОБА_1 не зареєстрований платником земельного податку та орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:05:268:0002 за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1.
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Підставою касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 646/4738/19, від 10 вересня 2019 року у справі № 922/1962/17, від 27 листопада 2024 року у справі № 336/6708/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до пункту в) частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому орендна плата справляється у грошовій формі.
У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, і не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пункт 288.5 статті 288 ПК України).
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а також застосування передбачених законом способів захисту прав.
За змістом частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Зазначений правовий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах: від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20).
У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд керується тим, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 925/230/17.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про кваліфікацію спірних правовідносин за статтею 1212 ЦК України.
Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України).
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284).
У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій установили, що земельна ділянка з кадастровим номером 1211000000:05:268:0002, загальною площею 1,7141 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (на теперішній час АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1), перебуває у комунальній власності Криворізької міської ради з 28 вересня 2012 року.
На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності ОСОБА_1 із 11 листопада 2020 року.
Установивши, що ОСОБА_1 не сплачує плату за користування зазначеною земельною ділянкою, незважаючи на те, що з дня набуття права власності на об`єкти нерухомого майна він став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно зазначив, що саме з цієї дати виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташоване майно.
Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованих висновків, що відповідач як фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки.
Грошові кошти, що є предметом позову у цій справі, є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності Криворізької міської ради, без укладення договору оренди за період із 01 квітня 2021 року до 31 грудня 2023 року (у межах позовної давності).
Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 646/4738/19 (провадження № 61-17197сво20) зазначив, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Також виснував, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що узгоджується з положеннями статті 20 Закону України «Про оцінку земель».
Перевіряючи заявлену позивачем суму недоотриманої орендної плати, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, керувався наданим позивачем розрахунком Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради, проведеним, зокрема з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель на відповідний рік, витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 06 липня 2021 року № 97-4-0.22-1232/165-21, від 10 лютого 2023 року №97-4-0.110,4-2555/301-23, та вважав, що такий розрахунок підтверджується належними доказами та є обґрунтованим.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спростування відповідачем наданого позивачем розрахунку недоотриманого доходу.
Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустила порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Посилання в касаційній скарзі на неврахування судами відповідних доказів, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки вони були предметом дослідження судами із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Апеляційний суд перевіряв доводи заявника щодо безпідставної, на його думку, відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про зупинення розгляду цієї справи до вирішення адміністративної справи № 160/25282/24 та надав їм відповідну оцінку, тому доводи касаційної скарги з цього приводу колегія суддів відхиляє. Крім того, ОСОБА_1 не є учасником адміністративної справи № 160/25282/24.
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Аргументи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах необґрунтованими, оскільки у мотивувальній частині постанови наведено посилання на постанови Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Доводи касаційної скарги про те, що у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави в суді, колегія суддів колегія суддів вважає безпідставними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21) зазначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. 
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Суди попередніх інстанцій установили, що на виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для з`ясування наявності у прокурора підстав для застосування представницьких повноважень, пред`явлення прокурором позову в інтересах держави, Криворізька південна окружна прокуратура скерувала до Криворізької міської ради запит, у якому повідомила про виявлені порушення земельного законодавства щодо сплати орендної плати. Криворізька міська рада листом від 22 січня 2024 року не висвітлила питання вжиття заходів про стягнення в судовому порядку безпідставно збережених коштів з ОСОБА_1 та не звернулася до суду із відповідним позовом.
У зв`язку з цим на адресу Криворізької міської ради 26 березня 2024 року прокурор направив лист про пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.
Отже суди встановили, що прокурор дотримався передбачених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» вимог щодо обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у суді у цій справі в особі держави, тому доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними. При цьому, прокурор указав причини звернення та обґрунтував підстави для звернення до суду з цим позовом.
У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій надали відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у відповідача іншої точки зору на встановлені судами обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених судами попередніх інстанцій судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь відповідача.
Із урахуванням того, що інші аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судами надана належна оцінка, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі доводи, які не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судом. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400,401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

І. А. Воробйова

В. М. Коротун