ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2026 р. Справа№ 911/907/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Іванова В.П.
суддів: Крижного О.М. 
Чапляна С.Є. 

за участю секретаря судового засідання Ліщук М.Ю.
за участю представника (-ів) учасників справи згідно з протоколом судового засіданні від 23.06.2026,
розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області
на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.04.2026 у справі № 911/907/26 (суддя Христенко О.О.)
за позовом Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Ленд"
2) ОСОБА_1 
3) ОСОБА_2 
про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
31.03.2026 через систему "Електронний суд" від Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації надійшла позовна заява (вх. № 9570) до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Ленд", 2. ОСОБА_1 , 3. ОСОБА_2 , в якій прокурор просить суд: 
- визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.12.2023 №2116, укладений між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В., зареєстровано в реєстрі за № 2116, відповідно до якого у приватну власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0.9900 гектара, кадастровий номер: 3220882600:04:005:0033;
- визнати недійсним акт приймання-передачі майна, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Ленд" (код ЄДРПОУ 43625291), який зареєстровано в реєстрі 28.10.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. за №№ 2446, 2447, відповідно до якого ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ "Глобал Ленд" передано об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:005:0033 площею 0,99 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2841856132208;
- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:005:0033, площею 0,99 га на користь ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2023 у справі № 359/1726/16-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.09.2025, частково задоволено позов прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Київської обласної державної адміністрації, Бориспільської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 та інших про витребування земельних ділянок, зокрема, витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,99 га з кадастровим номером 3220882600:04:005:0033, яку після набрання законної сили рішенням суду у справі №359/1726/16-ц на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.12.2023 відчужено ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , яка в свою чергу на підставі акту приймання-передачі майна від 28.10.2025 передала спірну земельну ділянку до статутного капіталу ТОВ "Глобал Ленд".
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви
Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.04.2026 у справі № 911/907/26 відмовлено Бориспільській окружній прокуратурі в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації у відкритті провадження за позовною заявою від 30.03.2026 (вх. № 9570 від 31.03.2026) до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Ленд", 2. ОСОБА_1 , 3. ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації.
Суд першої інстанції дійшов висновків про те, що з огляду на підстави, якими позивач обґрунтовує звернення до суду з даним позовом, а також сукупність позовних вимог, цей спір про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації спрямований на захист порушених цивільних прав позивача, вказані правовідносини виникли не у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, доказів, що даний спір є корпоративним до матеріалів справи додано не було, тому спір не підлягає розгляду в господарському суді. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів
Бориспільська окружна прокуратура не погодилась з вказаною вище ухвалою та звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 06.04.2026 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На думку прокурора, ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки прийнята внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, не доведення обставин, які мають значення для справи, грубого порушення процесуальних прав прокурора та позивача, що призвело до необґрунтованих висновків у справі, внаслідок чого висновки, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції не досліджено належним чином те, що оскаржувані правочини, якими відчужувалась земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:005:0033 є фраудаторними, в тому числі акт про передачу земельної ділянки до статутного капіталу ТОВ "Глобал Ленд", тому, на думку прокурора, позовні вимоги щодо визнання недійсними вказаних правочинів стосуються реалізації корпоративних прав.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів: Михальської Ю.Б., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/907/26. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.04.2026 у справі №911/907/26 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.04.2026 у справі № 911/907/26, розгляд апеляційної скарги призначено на 19.05.2026 на 14:00 год.
У судовому засіданні 19.05.2026 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Тищенко А.І., суддів Михальської Ю.Б., Мальченко А.О. заявлено про самовідвід від розгляду справи № 911/907/26.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 заяву головуючого судді Тищенко А.І., суддів Михальської Ю.Б., Мальченко А.О. про самовідвід у справі № 911/907/26 задоволено. Справу № 911/907/26 передано на повторний автоматизований розподіл відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/273/26 від 20.05.2026, у зв`язку з ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026, якою заяву про самовідвід суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б., Мальченко А.О. задоволено, відповідно до підпунктів 2.3.44 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/907/26.
Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2026, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Іванова В.П., суддів Чапляна С.Є., Крижного О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 справу № 911/907/26 за апеляційною скаргою керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.04.2026 у справі № 911/907/26 прийнято до провадження колегією суддів та призначено до розгляду на 23.06.2026.
Явка представників у судове засідання
У судове засідання 23.06.2026 з`явився прокурор, який підтримав апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 06.04.2026 та направити справу для продовження розгляду. 
Представники позивача та відповідачів в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.
У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 ГПК України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Частиною дванадцятою статті 270 ГПК України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що учасників справи про розгляд справи повідомлено належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалася, констатує, що неявка позивача та відповідачів не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Спірні правовідносини, які є предметом позову прокурора, стосуються права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:005:0033, площею 0,99 га, укладення договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення спірної земельної ділянки на користь ОСОБА_2 .
Жодних доказів, що дані правовідносини виникли у зв`язку із здійсненням господарської діяльності до позовної заяви не додано. Так само як і не вбачається, що даний спір є спором з корпоративних відносин.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки не стосуються корпоративних прав позивача, а спірні правовідносини за своєю правовою природою є цивільними.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Імперативними приписами статті 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої ухвали, заслухавши пояснення прокурора, який з`явився у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спір за позовом Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.12.2023 №2116, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; визнання недійсним акту приймання-передачі майна, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Глобал Ленд"; відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:005:0033, площею 0,99 га на користь ОСОБА_2 не належить до юрисдикції господарських судів, з огляду на відсутність господарських відносин між сторонами договорів, що в свою чергу виключає розгляд вказаного позову за правилами господарського судочинства, тому спір у даній справі не підлягає розгляду в господарських судах України, а має бути розглянуто в порядку цивільного судочинства. 
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 6 ст. 30 ГПК України спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи, у свою чергу ТОВ "Глобал Ленд" зареєстровано в м. Києві, тому дана вимога не підлягає розгляду Господарським судом Київської області.
Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 911/1834/18, від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20).
Тобто, юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.
Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч. 1 ст. 2 ЦК України).
У свою чергу, відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України, в ч. 1 якої унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 цього Кодексу.
Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України, а також ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.
Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18.
Ознаками господарського спору є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18).
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, прокурор зазначає, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки № 2116 від 05.12.2023 спірну земельну ділянку відчужено від ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 . На думку прокурора, цей правочин є фраудаторним і вчинений під час реалізації корпоративних прав, оскільки ОСОБА_1 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Глобал Ленд», а ОСОБА_3 - засновником ТОВ «Глобал Ленд» і керівником АТ «ЗНВКІФ «Фаст-Капітал», кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 .
Статтями 25, 26 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право також закріплено у ст. 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Судова колегія зауважує, що під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2116 від 05.12.2023 його сторони - ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_3 , і покупець ОСОБА_1 , діяли як фізичні особи, не мали статусу суб`єктів підприємницької діяльності та не виступали від імені й в інтересах ТОВ «Глобал Ленд», доказів протилежного матеріали справи не містять.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, не мають господарського характеру, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.
Також прокурор зазначає, що ОСОБА_1 , яка є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Глобал Ленд", вчинила фраудаторний правочин щодо передачі спірної земельної ділянки до статутного капіталу ТОВ "Глобал Ленд". За твердженнями прокурора, спірні правочини були здійснені під час реалізації корпоративних прав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Так, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт передачі спірної земельної ділянки до статутного капіталу ТОВ «Глобал Ленд» не свідчить про корпоративний характер спору.
Визначальною для розмежування судової юрисдикції є правова природа спірних правовідносин, предмет заявлених вимог, суб`єктний склад спору та характер права, за захистом якого звернувся позивач, а не лише формальна наявність серед оспорюваних документів акта, пов`язаного зі статутним капіталом товариства.
У цій справі позивач, держава в особі Київської обласної державної адміністрації, не є учасником ТОВ «Глобал Ленд», а прокурор не оспорює виникнення, здійснення, зміну чи припинення корпоративних прав, склад учасників товариства, розмір їхніх часток, рішення загальних зборів чи інших органів управління юридичної особи.
Предметом позову є один об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:005:0033 площею 0,99 га, а заявлені вимоги стосуються послідовного ланцюга її відчуження: ОСОБА_2 - ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 05.12.2023 - ТОВ «Глобал Ленд» за актом приймання-передачі майна до статутного капіталу від 28.10.2025. Обидва правочини оспорюються з однієї фактичної та правової підстави, як такі, що, за твердженням прокурора, вчинені з метою унеможливлення виконання судового рішення, тобто як фраудаторні.
За таких обставин внесення земельної ділянки до статутного капіталу товариства є лише одним із етапів подальшого відчуження спірного майна і саме по собі не змінює речово-правової природи спору. Така передача не свідчить про виникнення спору з корпоративних відносин у розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України, оскільки спір виник не у внутрішньокорпоративних відносинах, а між особою, яка обстоює право на майно, та особами, які послідовно це майно набули.
Колегія суддів також бере до уваги, що заявлена прокурором вимога про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення земельної ділянки ОСОБА_2 не стосується реалізації чи захисту корпоративних прав ТОВ «Глобал Ленд» або його учасників, а спрямована на усунення наслідків послідовного вибуття одного й того самого об`єкта нерухомого майна. Тому така вимога має похідний характер від речово-правового спору щодо земельної ділянки.
Отже, ознаки корпоративного спору в розумінні пункту 3 частини першої статті 20 та частини шостої статті 30 ГПК України у цій справі відсутні.
Крім того, вимогу про відновлення становища, яке існувало до порушення, заявлено шляхом повернення земельної ділянки ОСОБА_2 , а не безпосередньо у державну власність, тоді як у справі № 359/1726/16-ц цю ж ділянку витребувано від ОСОБА_2 на користь держави. Зазначене додатково підтверджує, що заявлені вимоги спрямовані на врегулювання речово-правового ланцюга вибуття майна, а не на захист корпоративних прав.
Крім того, колегія суддів зазначає про те, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути й пряма вказівка закону на вид судочинства. При визначенні предметної юрисдикції суди виходять із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
За частиною першою статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із цивільних, земельних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У цьому ж порядку розглядаються похідні вимоги щодо реєстраційних дій, якщо вони похідні від спору про майно, що підлягає розгляду в загальному суді.
Юрисдикцію господарських судів визначає стаття 20 ГПК України, за пунктами 3 і 4 частини першої якої до неї віднесено, зокрема, спори з корпоративних відносин (між учасниками або між юридичною особою та її учасником, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням, припиненням такої особи) та спори, що виникають із правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав, крім правочинів у сімейних і спадкових правовідносинах.
Отже, у цій справі визначальною є речово-правова природа спору щодо земельної ділянки, а не формальна наявність серед оспорюваних документів акта, пов`язаного зі статутним капіталом товариства.
Щодо посилань прокурора на пункт 4 частини першої статті 20 ГПК України та постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 922/88/20, суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначена норма та висновок стосуються правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі. У справі № 911/907/26 прокурором оспорюються правочини щодо нерухомого майна (земельної ділянки), а не щодо корпоративних прав, позивач не заявляє вимог стосовно часток, їх набуття чи розподілу.
Висновок Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 916/379/23 також не зумовлює іншого вирішення питання щодо юрисдикційної підсудності у даній справі, оскільки у ньому визначено, що правочином, який передає майно до статутного капіталу, є акт приймання-передачі (а не рішення зборів), тобто вирішено питання належного способу захисту та предмета оспорювання в межах справи, що вже розглядалася в порядку господарського судочинства. Цей висновок не встановлює юрисдикційної належності спору, ініційованого стороннім щодо товариства власником майна на захист речового права. Постанови Касаційного господарського суду від 19.03.2025 у справах № 910/17462/23 та № 910/17461/23 ухвалені за іншого суб`єктного складу та в іншому (кредиторському) контексті та не є подібними до спірних правовідносин за змістовим критерієм.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на висновки Верховного Суду, викладені у наступних постановах:
- у справі № 462/5768/22 (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2024) за майже тотожної фактичної моделі - позов органу, що захищає публічний майновий інтерес, до фізичної особи та товариства про скасування реєстрації, визнання недійсним акта внесення майна до статутного капіталу Товариства з похідними вимогами - Верховний Суд виснував, що спір виник не між учасниками товариства, а між власником майна та особами, які послідовно його набули, спрямований на захист майнових прав, а тому не є корпоративним і не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Окремо Верховний Суд зазначив про неможливість правильного вирішення такого спору з поділом взаємопов`язаних вимог щодо одного об`єкта між цивільним і господарським судочинством. Наведений висновок прямо застосовний до спірних правовідносин у справі, що переглядається.
- у справі № 947/25252/22 (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.12.2025) Верховний Суд підтримав поділ вимог, віднісши вимогу про недійсність акта внесення нерухомості до статутного капіталу до господарської юрисдикції. Втім, ця постанова відрізняється за структурою заявлених вимог, оскільки предметом спору виступали самостійні реєстраційні рішення щодо первинного виникнення права фізичної особи на самочинно збудоване майно, зміна площі об`єкта та відокремлений від первинного набуття акт подальшого внесення вже сформованого об`єкта до статутного капіталу товариства, проте у справі №911/907/26 договір купівлі-продажу та акт приймання-передачі об`єднані одним об`єктом, єдиною метою відчуження, єдиною підставою недійсності (фраудаторністю) та єдиним результатом - повернення ділянки фізичній особі, а тому утворюють нерозривний ланцюг позовних вимог.
Крім того, колегія зважає, що між постановами від 17.04.2024 у справі № 462/5768/22 (Перша судова палата) та від 22.12.2025 у справі № 947/25252/22 (Третя судова палата) наявна розбіжність у застосуванні норм про юрисдикцію за подібних правовідносин. При цьому в постанові від 22.12.2025 висновок у справі № 462/5768/22 не аналізувався, питання подібності правовідносин не вирішувалося, про відступ не зазначалося і справа на розгляд Об`єднаної палати в порядку статті 403 ЦПК України не передавалася. Оскільки у постанові від 22.12.2025 не аналізувалося питання відступу від висновку, викладеного у справі №462/5768/22, а фактичні обставини справ не є тотожними, колегія суддів застосовує висновок, який є більш релевантним до спірних правовідносин у цій справі.
Таким чином, колегією суддів не встановлено обставин наявності у спірних правовідносинах ознак господарських, а отже не встановлено обставин, які б свідчили про недоцільність застосування при визначенні юрисдикції цього спору критерію за суб`єктом, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, у зв`язку з тим, що позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Колегія суддів апеляційного суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, апеляційний господарський суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятої у справі ухвали.
Отже, у межах апеляційного перегляду, визначених ст. 269 ГПК України, колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваної ухвали. 
Згідно зі статтею 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд 
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.04.2026 у справі № 911/907/26 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 06.04.2026 у справі № 911/907/26 - залишити без змін.
3. Судові витрати за перегляд ухвали в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.
4. Матеріали справи №911/907/26 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.06.2026.

Головуючий суддя В.П. Іванов 

Судді О.М. Крижний

С.Є. Чаплян