Справа № 740/350/26 
Провадження № 2/740/950/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року      місто Ніжин 

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
Головуючого судді Роздайбіда О.В.,
при секретарях Дьоміній Н.А., Ісаєнко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя,
встановив:
У січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.
Позов мотивовано тим, що з 10.08.2016 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із серпня 2025 року відповідач з власної ініціативи перестав жити однією сім`єю з позивачкою та малолітньою дитиною. Під час шлюбу було придбано автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2008 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі електронного ДКП 3245/2025/5113079 від 03.02.2025, право власності було зареєстровано на відповідача, однак він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після припинення шлюбних відносин автомобіль знаходиться у повному користуванні відповідача. Як стало відомо на даний час позивачці, 27.11.2025 без її згоди вказаний транспортний засіб відповідачем було переоформлено на нового власника. При цьому, кошти від продажу даного транспортного засобу відповідачем не було відшкодовано позивачці, вказані кошти не були використані в інтересах сім`ї, оскільки сторони фактично перебували в припинених шлюбних відносинах. Згідно з висновком експерта вартість автомобіля становить 422460,00 грн, а тому позивачка має право на компенсацію половини вартості цього авто в порядку поділу майна подружжя. У добровільному порядку поділ спільного майна між сторонами не здійснено.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 лютого 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14 год 00 хв 02 березня 2026 року; витребувано докази.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 год 00 хв 31 березня 2026 року, яке в подальшому відкладено на 27 квітня 2026 року у зв`язку з неявкою відповідача.
У судове засідання сторони справи не з`явилися.
У справі міститься заява позивачки, в якій вона просить суд провести розгляд даної справи за її відсутності, позовні вимоги задовольнити.
Відповідач через канцелярію суду подав заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги визнав в частині компенсації ринкової вартості 1/2 частки автомобіля; судові витрати просив розділити порівну за проведення експертизи та зменшити витрати на правничу допомогу.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.
Суд установив, що з 10 серпня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а. с. 11).
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Ніжинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), сторони мають сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 12).
Відповідно до звіту про оцінку майна оцінювача ФОП ОСОБА_4 від 24 грудня 2025 року ринкова вартість транспортного засобу, отримана в результаті оцінки, без врахування ПДВ, становить 422460,00 грн (а. с. 30-70).
Згідно з відповіддю регіонального сервісного центру головного сервісного центру МВС від 24.02.2026 на виконання ухвали суду надано копії документів, на підставі яких ОСОБА_2 відчужив транспортний засіб марки Volkswagen моделі Transporter, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_4 , об`єм двигуна 2461 см куб, білого кольору, номерний знак НОМЕР_5 на користь ОСОБА_5 (а. с. 80-96).
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно із ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Частиною 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Статтею 71 СК України передбачено, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
За статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Крім того, слід зазначити, що суд зобов`язаний виходити з того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й, у першу чергу, відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав - належним, ефективним та правомірним.
Як убачається з матеріалів справи, вищевказаний автомобіль набуто 03.02.2025 під час шлюбу сторін, а тому цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що узгоджується з положеннями ст. 60 СК України.
Таким чином, згідно з презумпцією спільності майна подружжя, позивачці належить 1/2 частини вказаного транспортного засобу, а тому вона має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у  разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
За таких обставин позивачу ОСОБА_1 , якою сплачено 2112,30 грн судового збору, підлягають поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а решта 50 відсотків судового збору підлягає стягненню на її користь з відповідача ОСОБА_2 згідно зі ст. 141 ЦПК України.
Крім того, позивачем понесено витрати на послуги з оцінки майна, яку слід поділити між сторонами порівну.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 138, 141, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію ринкової вартості частки автомобіля марки Volkswagen Transporter, 2008 року виробництва, номер шасі (VIN) – НОМЕР_6 , об`єм двигуна 2461 см куб, білого кольору, у розмірі 211 230 (двісті одинадцять тисяч двісті тридцять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на послуги з оцінки майна в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого нею 21 січня 2026 року за квитанцією до платіжної інструкції № 1.496861769.1, в сумі 1056 (одна тисяча п`ятдесят шість) грн 15 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1056 (одна тисяча п`ятдесят шість) грн 15 коп судового збору.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_7 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_8 .
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя О. В. Роздайбіда