Номер провадження: 22-ц/813/223/26 
Справа № 523/9954/21
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.05.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.
за участю секретаря: Малюти Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської міської ради у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Юридичного департаменту Одеської міської ради (в особі управління державної реєстрації) про скасування рішення державного реєстратора та передачу безхазяйної речі у власність територіальної громади м. Одеси, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Кремер І.О. 04 жовтня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2021 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та передачу безхазяйної речі у власність територіальної громади м. Одеси.
Вимоги позову обгрунтовані тим, що з листа КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 01.03.2021 року № 630-02/76 вбачається, що згідно з записом в реєстровій книзі 5к на сторінці 79, р № 319 кв. АДРЕСА_1 обліковується як безхазяйне майно. Дата прийняття рішення про реєстрацію 09.09.2009 року (інші реєстрації у комунальному підприємстві відсутні). З метою передачі вказаної безхазяйної речі у власність територіальної громади м. Одеси у лютому 2011 року Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із відповідною заявою (справа № 2-о-106/11).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2011 року у справі № 2-о-106/11 заяву Виконавчого комітету Одеської міської ради про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність було задоволено. Безхазяйну нерухому річ – кв. АДРЕСА_1 , передано у власність територіальної громади м. Одеси. Тобто, з 30.05.2011 року територіальна громада м. Одеса стала законним власником вказаної квартири.
У подальшому, постановою Одеського апеляційного суду від 14.02.2019 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2011 року по справі № 2-о-106/11 було скасовано.
Постановою Верховного Суду від 27.01.2021 року по справі № 2-о-106/11 (провадження 61-7229св19) рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2011 року та постанову Одеської апеляційного суду від 14.02.2019 року було скасовано.
Скасовуючи вказані рішення суду, Верховний Суд зазначав про той факт, що із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заперечує проти задоволення заяви Виконавчого комітету Одеської міської ради, посилаючись на те, що оспорюване майно належить їй на праві приватної власності. Наведене свідчить про те, що стосовно оспорюваного майна виник спір про право.
Згідно тимчасового порядку обліку безхазяйного майна у м. Одесі, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 17.03.2006 року № 267, КП «Одеське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» надало оголошення про взяття на облік зазначеного безхазяйного майна у засобах масової інформації, що підтверджується листом КП «Одеське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 22.07.2010 року № 6645-02/932 та копією газети «Одеський вісник».
Відповідно до довідки ЖСК «Приморський-14» від 22.12.2010 року, у кв. АДРЕСА_1 , ніхто не проживає і не зареєстрований, заборгованість станом на 01.01.2011 року складає 2760,52 грн.
24.12.2010 року Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради організований та здійснений виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого складений акт про те, що квартира вільна і в ній ніхто не мешкає, про що свідчить лист від 28.12.2010 року № 01-13/8238.
З листа КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 01.03.2021 року вбачається, що згідно запису в реєстровій книзі 5к на сторінці 79, р № 319 право власності на кв. АДРЕСА_1 зареєстровано як безхазяйне майно на підставі листа Юридичного департаменту Одеської міської ради від 14.08.2009 року № 3241.
Отже, враховуючи відсутність законного власника спірної квартири та незаконність реєстрації права власності відповідача на спірну квартиру на підставі підроблених документів та документів, які не є правовстановлюючими, а також беручи до уваги те, що Одеською міською радою дотримано процедуру, передбачену ст. 335 ЦК України (зроблено відповідний запис органом реєстрації у 2009 році та зроблено оголошення у друкованих засобах масової інформації), кв. АДРЕСА_1 , є безхазяйним майном та підлягає переданню у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 року у задоволенні позову Одеської міської ради було відмовлено.
В апеляційній скарзі представник Одеської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з сукупності наданих позивачем документів вбачається, що довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі від 11.12.2006 року № 47 може бути підробленою, оскільки, як підтверджено наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, дана квартира була вільною, в ній ніхто не проживав та не був зареєстрований. До 2005 року у спірній квартирі проживав ОСОБА_2 , а отже ОСОБА_1 (до моменту незаконної реєстрації права власності) не мала жодного відношення ані до кооперативу ЖБК «Приморський - 14», ані до квартири АДРЕСА_1 .
З огляду на зазначене та враховуючи відсутність законного власника спірної квартири та незаконність реєстрації права власності відповідача на спірну квартиру на підставі підроблених документів та документів, які не є правовстановлюючими, а також беручи до уваги те, що Одеською міською радою дотримано процедуру, передбачену ст. 335 ЦК України (зроблено відповідний запис органом реєстрації у 2009 році та зроблено оголошення у друкованих засобах масової інформації), квартира АДРЕСА_1 , є безхазяйним майном та підлягає переданню у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Крім того, судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що ЖБК «Приморський - 14» надало представнику відповідача довідку від 07.09.2022 року № 26, у якій міститься недостовірна інформація, оскільки, як зазначала голова ЖБК «Приморський — 14» ОСОБА_3 , щонайменше з 10.01.2022 року ЖБК «Приморський - 14» не володіє жодною інформацією щодо оплати паю та видачі довідок різного характеру.
Враховуючи наведені вище обставини, на думку апелянта, Суворовський районний суд м. Одеси мав критично оцінити довідку від 07.09.2022 року № 26, оскільки у ній міститься інформація, якої в ЖБК «Приморський - 14» немає та не могло бути з 10.01.2022 року. 
Також апелянт посилається на те, що висновок Суворовського районного суду м. Одеси про те, що довідка від 11.12.2006 року № 47, на підставі якої за ОСОБА_1 було зареєстровано спірну квартиру, була видана уповноваженою особою, яка на той час була головою ЖБК «Приморський - 14» Глазунівською Л.Ї., сформовано на припущеннях, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що відповідно до п. 1-2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Сторони про розгляд справи на 12 травня 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник Одеської міської ради, представник Чередніченко Р.Т. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Одеської міської ради  підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з листа КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 01.03.2021 року № 630-02/76, згідно з записом в реєстровій книзі 5к на сторінці 79, р № 319 кв. АДРЕСА_1 обліковується як безхазяйне майно. Дата прийняття рішення про реєстрацію 09.09.2009 року (інші реєстрації у комунальному підприємстві відсутні) (Т. 1 а.с. 20 – 21).
З метою передачі вказаної безхазяйної речі у власність територіальної громади м. Одеси, у лютому 2011 року Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із відповідною заявою (справа № 2-о-106/11).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2011 року у справі № 2-о-106/11 заяву Виконавчого комітету Одеської міської ради про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність було задоволено. Безхазяйну нерухому річ - квартиру АДРЕСА_1 , передано у власність територіальної громади м. Одеси. 
Однак, у подальшому ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд рішення суду від 30.05.2011 року по справі № 2-о-106/11 за нововиявленими обставинами. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.04.2018 року по справі № 2-о-106/11 було відмовлено у відкритті провадженні за вказаною заявою. Постановою Одеського апеляційного суду від 14.02.2019 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2011 року по справі № 2-о-106/11 було скасовано.
Постановою Верховного Суду від 27.01.2021 року по справі № 2-о-106/11 (провадження 61-7229св19) касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2011 року та постанову Одеської апеляційного суду від 14.02.2019 року скасовано.
Скасовуючи вказані рішення суду, Верховний Суд зазначав про той факт, що із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заперечує проти задоволення заяви Виконавчого комітету Одеської міської ради, посилаючись на те, що оспорюване майно належить їй на праві приватної власності, а наведене свідчить про те, що стосовно оспорюваного майна виник спір про право.
Вказані обставини кожною із сторін не заперечувались, а тому, в силу приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, є такими, що доказуванню не підлягають.
Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житлова квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 43,5 кв.м., що підтверджено наявною в матеріалах справи копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 111957360 від 28.01.2018 року (Т. 1 а.с. 76).
З витребуваної судом копії реєстраційної справи № 1470996251101 щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , а також копії реєстраційної справи щодо юридичної особи ЖБК «Приморський – 14», вбачається наступне.
Так, 11.12.2006 року головою ЖБК «Приморський – 14» Галузинською Л.І. та бухгалтером ОСОБА_4 було видано Довідку № 47, відповідно до якої ОСОБА_1 була членом ЖБК «Приморський – 14» та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Пай у сумі 3572 руб. 35 коп. ОСОБА_1 повністю виплачений в 1986 році. ОСОБА_1 являлася власником кв. АДРЕСА_3 (Т. 1 а.с. 63).
Із вказаного вище Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 111957360 від 28.01.2018 року вбачається, що право власності відповідачки ОСОБА_1 на спірну житлову квартиру виникло на підставі рішення державного реєстратора Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39388964 від 28.01.2018 року. Підставою для прийняття вказаного рішення слугувала Довідка, серія та номер: 47, видана 11.12.2006 року ЖБК «Приморський – 14».
Однак, Одеська міська рада у позовній заяві та апеляційній скарзі стверджує про факт подання ОСОБА_1 державному реєстратору, для вчинення вказаної вище реєстраційної дії, завідомо підробленої довідки про членство особи в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі.
При цьому позивач у позові та апеляційній скарзі посилається на те, що для оцінки зазначеного вище судам необхідно дослідити у сукупності наявні докази, серед яких:
- лист КП «Одеське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 22.07.2010 року 6645-02/932, згідно якого безхазяйне нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , прийняте на облік. Відповідно до «Тимчасового порядку обліку безхазяйного майна у м. Одесі», затвердженого рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 17.03.2006 року № 267, КП «Одеське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» надало оголошення про взяття на облік зазначеного безхазяйного майна в газеті «Одеський вісник» (т. 1 а.с. 25);
- довідка ЖБК «Приморський – 14» від 01.12.2010 року № 261, згідно якої у кв. АДРЕСА_1 ніхто не проживає та не зареєстрований. Заборгованість по квартирі АДРЕСА_3 станом на 01.01.2011 року становить 2760,52 грн. (т. 1 а.с. 26);
- представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради листом від 28.12.2010 року № 01-13/8238 повідомило, що 24.12.2010 року Представництвом організований виїзд за вказаною адресою та складений акт перевірки, якою встановлено, що кв. АДРЕСА_1 – вільна. Крім того, зазначено, що раніше (тобто до 28.12.2010 року) в кв. АДРЕСА_1 , проживав ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 27).
КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» листом від 01.03.2021 року № 630-02/76 повідомило суд, що станом на 31.12.2012 року, згідно з записом в реєстрові книзі 53к на сторінці 79, р. № 319, квартира по АДРЕСА_4 зареєстрована як безхазяйне мано на підставі листа Юридичного департаменту Одеської міської ради від 14.08.2009 року № 3231 (т. 1 а.с. 20).
КП «Міське агентство з приватизації житла» листом від 23.02.2021 року повідомило, що станом на 22.02.2021 року, згідно з комп`ютерною базою, даних свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , міськагенством не видавалось та не оформлювалось (т. 1 а.с. 23).
Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради листом від 15.03.2021 року № 180/01-08 повідомив, що за період здійснення Департаментом з 05.04.2016 року повноважень органу реєстрації, станом на 13.03.2021 року, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не проводилась. Крім того, повідомив, що згідно з інформації з реєстру територіальної громади у кв. АДРЕСА_1 , жодна особа не зареєстрована (т. 1 а.с. 19).
На підставі вищезазначених фактів та обставин Одеська міська рада вважає, що довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі від 11.12.2006 року № 47 може бути підробленою, оскільки дана квартира була вільною, в ній ніхто не проживав та не був зареєстрований. До 2010 року у в спірній квартирі проживав ОСОБА_2 , а отже, ОСОБА_1 (до моменту незаконної реєстрації права власності) не мала жодного відношення ані до кооперативу ЖБК «Приморський – 14», ані до кв. АДРЕСА_1 .
Однак, вказані висновки позивача ґрунтуються на припущеннях, з огляду на наступне.
06.04.1971 року виконавчим комітетом Приморської райради депутатів трудящих ОСОБА_2 було видано Ордер № 743 Серії ПР на право вселення 2-х кімнат загальною житловою площею 27,61 кв.м. в кв. АДРЕСА_1 (станом на сьогоднішній день пр. Добровольського – прим. суду), склад родини: ОСОБА_5 мати. Вказаний ордер було видано на підставі рішення Приморської райради депутатів трудящих від 02.04.1971 року № 140.
Колегія суддів приймає до уваги, матеріали справи не містять жодного беззаперечного та належного доказу на підтвердження того факту, що після вселення у спірну квартиру, ОСОБА_2 та/або його матір`ю ОСОБА_5 був виплачений, у повному обсязі, пай за квартиру.
Так, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться у п`ятиповерховому будинку ЖБК «Приморський – 14», який існує з 1971 року.
Згідно ст. 2 ЗУ «Про кооперацію» кооператив – юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
Пунктом 1 Примірного статуту житлово – будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 30.04.1985 року № 186, визначено, що житлово – будівельний кооператив організується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, – одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу з допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).
Таким чином, житлово-будівельний кооператив — юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі об`єднання їх майнових пайових внесків для участі в будівництві або реконструкції житлового будинку (будинків) і наступної його (їх) експлуатації. Житлово-будівельний кооператив є некомерційною організацією, метою якої є задоволення потреб його членів у житлі.
Згідно Списку членів ЖБК «Приморський – 14», затвердженого Загальними зборами членів кооперативу Протоколом № 3 від 10.05.2004 року, ОСОБА_2 був членом ЖБК «Приморський – 14», що розташований за адресою АДРЕСА_4 .
Представник відповідача у судовому засіданні пояснив суду першої інстанції, що після 1980 року ОСОБА_1 вселилася проживати у спірну квартиру до ОСОБА_2 в якості нареченої, вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та разом сплачували пай за квартиру.
Згідно Довідки № 26 від 07.09.2022 року виданої головою ЖБК Бойковою І.С., ОСОБА_1 є членом ЖБК «Приморський – 14», який існує з 1971 року та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Паєнакопичення у сумі 3572 руб. 35 коп. повністю виплачено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
По справі встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Колегія суддів приймає до уваги, що з відкритих даних ЄДРСР вбачається, що у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 523/17070/14-ц за позовом ОСОБА_6 (сина померлого ОСОБА_2 ) до ЖБК «Приморський-14», за участю третьої особи без самостійних вимог - Одеської міської ради, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.04.2015 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_6 було відмовлено.
Крім того, у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 523/1241/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа ЖБК «Приморський-14» про скасування права власності на квартиру та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_6 про скасування права власності на квартиру та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом було залишено без розгляду.
Таким чином, в викладених судових рішень вбачається, що ОСОБА_6 втратив право на спадкування майна, що залишилось після смерті його батька ОСОБА_2 .
Згідно Довідки № 47 від 11.12.2006 року, ОСОБА_1 була членом ЖБК «Приморський – 14» та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Пай в сумі 3572 руб. 35 коп. повністю сплачений ОСОБА_1 в 1986 році (Т. 1 а.с. 63).
Вказана Довідка була видана головою ЖБК «Приморський – 14» Глазунівською Л.І. та бухгалтером ОСОБА_4 .
Таким чином, колегія суддів констатує, що матеріали справи містять докази, що пай дійсно був сплачений саме ОСОБА_1 , і позивачем вказана обставина належними доказами не спростована.
Згідно ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.
В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру.
З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.
З п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений Інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року.
Представник відповідача в судовому засіданні також посилалась на те, що у зв`язку із пожежею у буд. АДРЕСА_5 , де ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала у 2016 році, згоріло все її майно та документи, в тому числі й оригінали про сплату паю.
Даний факт підтверджується доданою до матеріалів справи копією акту про пожежу від 29.12.2016 року, яка не спростована позивачем (т. 2 а.с. 85).
На виконання вимог ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2022 року про витребування доказів головою ЖБК «Приморський – 14» Бойковою І.С. надано письмові пояснення, в яких така пояснила, що вона є головою ЖБК з 29.08.2009 року. У зв`язку з раптовою смертю бухгалтера 10.02.2022 року ОСОБА_4 , вся документація щодо ЖБК, у тому числі оплата членів кооперативу, видача довідок різного характеру, залишилася у покійного бухгалтера. У зв`язку з тим, що після обрання її головою кооперативу у 2009 році попередня голова не передавала жодного документа по ЖБК, ОСОБА_3 не вважала зайвим після звернення до неї ОСОБА_1 з документами, що встановлюють право на кв. АДРЕСА_1 , прийняти у неї повторну заву про вступ до кооперативу та провести засідання членів ЖБК.
До вказаних пояснень головою ЖБК Бойковою І.С. було додано Витяг з протоколу Загальних зборів ЖБК «Приморський – 14» від 31.01.2018 року та Список членів ЖБК «Приморський – 14», в якому ОСОБА_1 зазначена як член вказаного ЖБК.
Згідно Витягу з протоколу Загальних зборів ЖБК «Приморський – 14» від 29.08.2009 року, ОСОБА_7 було звільнено з посади голови ЖБК та обрано головою ЖБК ОСОБА_3 .
Діючим головою ЖБК «Приморський – 14» ОСОБА_3 у своїх поясненнях жодним чином не заперечувався той факт, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_2 та здійснювала сплату внеску як член кооперативу, і доказів протилежного матеріали справи не містять.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду, що Довідка № 47 від 11.12.2006 року, на підставі якої за ОСОБА_1 було зареєстровано спірну квартиру, була видана уповноваженою особою, яка на той час була головою ЖБК «Приморський – 14» Глазунівською Л.І.
Згідно п. 80 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КБУ № 1127 від 25.12.2015 року (в редакції на день вчинення реєстраційної дії) для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу подаються: довідка кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі; технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).
Таким чином, Довідка про членство у кооперативі та про сплату внеску членом кооперативу є документом, який підтверджує право власності особи на вказане майно та є підставою для державної реєстрації за особою такого права.
Вказані вище обставини у повному обсязі спростовують доводи апеляційної скарги Одеської міської ради про наявність обґрунтованих підстав стверджувати, що Довідка № 47 від 11.12.2006 року є підробленою.
З приводу викладеного колегія суддів також приймає до уваги, що позивач за весь час розгляду справи у першій та апеляційній інстанціях не ставив питання про призначення відповідної експертизи про визначення справжності вказаної довідки.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість докази).
Також колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що за підроблення документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його іншою особою, у ст. 358 КК України передбачено кримінальну відповідальність, тобто належним засобом доказування існування викладених у позовній заяві обставин щодо підробки документа, на підставі якого у особи виникло право власності, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти
Проте, доказів звернення до правоохоронних органів щодо підроблення правовстановлюючого документа стороною позивача судам надано не було. 
Таким чином, докази, на які посилається Одеська міська рада, по своїй суті є припущенням щодо обставини вчинення кримінального правопорушення (підроблення документу), належна перевірка яких повинна була бути здійснена саме в рамках кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги Одеської міської ради про те, що факт підробки Довідки № 47 від 11.12.2006 року підтверджений Довідка ЖБК «Приморський – 14» від 01.12.2010 року № 261, згідно якої у кв. АДРЕСА_1 ніхто не проживає та не зареєстрований, по квартирі існує заборгованість в сумі 2760,52 грн., - є безпідставними, оскільки особа є вільною у обранні місця свого проживання (яких може бути декілька), а відтак, обставина мешкання ОСОБА_1 за іншою адресою, та не проживання останньої за адресою спірної квартири, жодним чином не може спростувати факт виплати відповідачем пая за таку квартиру та правомірності набуття права власності на нерухоме майно.
З аналогічних підстав колегія суддів не приймає до ваги посилання апелянта у апеляційній скарзі на повідомлення Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради листом від 28.12.2010 року № 01-13/8238 про те, що 24.12.2010 року Представництвом організований виїзд за вказаною адресою та складений акт перевірки, якою встановлено, що кв. АДРЕСА_1 – вільна.
Відтак, одне лише посилання сторони позивача, без підтвердження належними та допустимими доказами, на факт підроблення Довідки № 47 від 11.12.2006 року не може бути достатньою підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.01.2018 року № 39388964, яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом
Згідно приписів ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Приписи ст. 41 Конституції України є узгодженими із приписами ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно абз. 11 п. 4 мотивувальної частини Рішення КСУ від 22.06.2022 року у справі № 6-р(ІІ)/2022), конституційний імператив щодо непорушності права приватної власності скерована насамперед на убезпечення власника від протиправного втручання в здійснення ним своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном вільно та на власний розсуд.
В рішенні у справі Oneryidiz v. Terkey від 30.11.2004 року (заява № 48939/99) ЄСПЛ зазначив про те, що справжня, ефективна реалізація права, захищеного ст. 1 Першого протоколу Конвенції, не залежить тільки від обов`язку держави не втручатись у права приватних осіб, але може вимагати позитивних заходів захисту, особливо якщо існує прямий зв`язок між заходами, які заявник може правомірно очікувати від влади, і його ефективного володіння своїм майном.
На підставі викладеного та того, що вся документація щодо ЖБК, у тому числі оплата членів кооперативу, видача довідок різного характеру, залишилася у покійного бухгалтера ОСОБА_4 (і докази протилежного відсутні у матеріалах справи), а Довідка № 47 від 11.12.2006 року, на підставі якої за ОСОБА_1 було зареєстровано спірну квартиру, була видана уповноваженою особою, яка на той час була головою ЖБК «Приморський – 14» Глазунівською Л.І., а також те, що стороною позивача суду не було додано беззаперечного доказу в підтвердження факту підроблення зазначеної довідки, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем допустимими доказами, які в своїй сукупності були б достатніми для встановлення судом неправомірності набуття відповідачкою ОСОБА_1 права власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Щодо позовних вимог Одеської міської ради про передачу безхазяйної речі у власність територіальної громади м. Одеси.
Згідно зі ст. 333 ЦПК України суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади.
Статтею 335 Цивільного кодексу України визначено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Тільки після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.
Згідно приписів ч. 1 ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.
Для вирішення судом питання передачі безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність необхідним є: наявність підстав вважати, що нерухома річ є безхазяйною та дотримання заявником усіх передбачених законом умов для передачі цієї речі у власність територіальної громади.
Системний аналіз ст. 335 ЦК України та ст. 333ЦПК України дає підстави дійти висновку, що такими умовами є: взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно; поміщення оголошення у друкованих засобах масової інформації про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік; сплив одного року з дня взяття на облік нерухомої речі.
У даному випадку, матеріали справи містять фактичні дані, які вказують на наявність власника кв. АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , а відтак, відсутні підстави вважати цю нерухому річ безхазяйною. 
Крім того, з огляду на те, що позовна вимога про передачу безхазяйної речі у власність територіальної громади м. Одеси є похідною від первісної вимоги, то вона також не підлягає задоволенню.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем викладених в позові обставин його порушеного права, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі.
Необґрунтованими при цьому є доводи апеляційної скарги представника Одеської міської ради про те, що ОСОБА_1 ніколи не була членом кооперативу, та ніколи не подавала заяви про вступ до кооперативу, загальні збори членів кооперативу ніколи не приймали рішення про прийняття її в члени кооперативу.
Вказані твердження спростовуються доказами, що містяться у матеріалах справи, а саме: довідкою №26 від 07.09.2022 року виданої головою ЖБК «Приморський-14», в якій зазначено, що відповідач - ОСОБА_1 є членом ЖБК «Приморський-14», який існує з 1971 року, та остання є власником 2-х кімнатної кв.   АДРЕСА_6 , а також показами свідка голови ЖБК «Приморський»-14 ОСОБА_3 , які не спростовані апелянтом. Право власності на спірну квартиру відповідач отримала на підставі виплати паю, що підтверджено довідкою №47 від 11.12.2006 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №111957360 від 28.01.2018 року за ОСОБА_1 , і правомірність набуття відповідачем права власності на спірне майно також не спростована позивачем.
Після смерті ОСОБА_2 відповідач звернулася до голови ЖБК «Приморський - 14» ОСОБА_8 за довідкою, яку отримала 11 грудня 2006 року, тобто до виникнення пожежі у 2016 році. Таким чином, доводи апелянта, що довідка повинна була згоріти під час пожежі, є припущеннями, які не мають обґрунтованих підстав. 
Доводи апеляційної скарги Одеської міської ради про те, що посилання відповідача на факт спільного проживання з ОСОБА_2 без надання відповідних доказів, зокрема, відповідного рішення суду, є безпідставним, - не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки у даному випадку визначальним є саме факт виплати паю за квартиру у розмірі 3572 руб. 35 коп. ОСОБА_1 , що дало можливість відповідачу правомірно набути право власності на спірне нерухоме майно.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам позовної заяви, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 12 травня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе