ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/25409/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 року (головуючий суддя Тулянцева І.В.) 
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), просив:
- визнати протиправною бездіяльність Відповідачів, що пов`язана з невиконанням протягом тривалого часу рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 року у справі № 160/12054/22;
- стягнути з Відповідачів на користь ОСОБА_1 30 000 гривен моральної шкоди.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 року вказаний позов - повернуто позивачеві. 
Не погодився з зазначеною ухвалою суду першої інстанції від 06.01.2026 року позивач подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу про повернення позову. Посилається на те, що в силу ч.2 ст. 169 КАС України, в ухвалі про залишення позову без руху суд зобов`язаний чітко зазначити недоліки позовної заяви, визначити спосіб їх усунення, встановити строк для усунення. Вважає, що ухвала суду від 06.01.2026 містила загальне та оціночне формулювання. Також зазначає, що суд може вийти за межі позовних вимог, вказує, що такі обставини не могли бути підставою для повернення позову, оскільки могли бути вирішені під час розгляду справи по суті з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи. Вважає що суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Матеріалами справи підтверджується, що Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду шляхом подання до суду уточненої позовної заяви, із приведенням прохальної частини позову у відповідність до вимог п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, з доказами направлення уточненого позову сторонам по справі у відповідності до положень ч. 9 ст. 44 КАС України.
17 грудня 2025 року на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача, в якій позивач зазначив, що ним визначено таких відповідачів за позовною заявою: 
Держава Україна в особі Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області; 
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області; 
Держава Україна в особі Південного міжрегіонального управління Мін`юсту (м. Одеса); 
Південне міжрегіональне управління Мін`юсту (м. Одеса).
Позивач вважає, що ним усунуті недоліки позову та просить відкрити провадження по справі.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, на виконання вимог ухвали суду 12 грудня 2025 року, не усунув недоліки позовної заяви, не подавши до суду уточненої позовної заяви, із приведенням прохальної частини позову у відповідність до вимог п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України.
Суд першої інстанції вважає, що оскільки, ОСОБА_1 недоліки позовної заяви, на які вказано в ухвалі від 12.12.2025 року, в установлений судом п`ятиденний строк не усунув, то позовна заява відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, повертається позивачеві.
Суд першої інстанції також зауважив, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч. 8 ст. 169 КАС України).
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про повернення позову, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.
Статтею 169 КАС України передбачені підстави для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви.
1. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
2. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
3. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
4. Позовна заява повертається позивачеві, якщо:
1) позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк;
Згідно п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
При цьому, в позові, що поданий позивачем не зазначено зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (зазначено загальні вимоги до відповідачів).
Водночас, в силу частини 2 статті 180 КАС України, у підготовчому засіданні суд:
у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви (п.3).
Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в силу ст. 9 КАС України для ефективного захисту прав позивача, суд може вийти за межі позовних вимог.
Отже, вказані судом першої інстанції обставини не можуть бути підставою для повернення позову, оскільки можуть бути вирішені під час розгляду справи по суті з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи. 
На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції при постановлення ухвали про повернення позову вдався до надмірного формалізму, що перешкоджає подальшому провадженню.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову.
Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу ухвали суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 169, 241-245, 250, 286, 311, 317, 320, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова