ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/14/26 

Господарський суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Сисина С.В., за участю секретаря судового засідання Далекорій Б.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу
за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ – 36541721, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова 3,
до відповідача: Обслуговуючого кооперативу «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2», код ЄДРПОУ - 34888145, місцезнаходження – 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Нововолодимирська 2,
про стягнення заборгованості за договором оренди землі та розірвання договору оренди землі,
за участі представників сторін:
від позивача – Данканич А.Е., в порядку самопредставницва, 
від відповідача – не з`явивися,
В С Т А Н О В И В :
Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (далі – позивач, Департамент) через систему «Електронний суд ЄСІТС», 12.01.2026 подав до Господарського суду Закарпатської області позовну заяву №32.01-17/144 від 31.12.2025 (зареєстровану за вх.№02.3.1-05/14/26 від 12.01.2026) до Обслуговуючого кооперативу «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2» (далі – відповідач, Кооператив) про стягнення заборгованості за договором оренди землі у розмірі 113176,30 грн та розірвання договору оренди землі від 30.09.2010.
Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди землі від 30.09.2010 (в новій редакції згідно додаткової угоди від 30.05.2017) (далі – договір) про оренду земельної ділянки площею 0,1210 га, з кадастровим номером 2110100000:17:001:0358 в м. Ужгород, вул. Нововолодимирська, 2 (далі – земельна ділянка) щодо сплати орендної плати за період з 01.07.2023 по 30.11.2025, так як станом на день подачі позовної заяви до суду у відповідача виникла заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою у розмірі 113176,30 грн. Такі обставини є підставою звернення в суд позивача з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором оренди землі в розмірі 113176,30 грн та розірвання договору оренди землі від 30.09.2010, що укладений між територіальною громадою міста Ужгорода (від імені якої діє Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради) та обслуговуючим кооперативом "Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2» (в новій редакції згідно додаткової угоди від 30.05.2017) про оренду земельної ділянки площею 0,1210 га, з кадастровим номером 2110100000:17:001:0358 в м. Ужгород, вул. Новолодимирська, 2.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026.
Процесуальні дії у справі
Згідно з ухвалою від 19.01.2026 суд залишив без руху позовну заяву Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради №32.01-17/144 від 31.12.2025 (зареєстровану за вх.№02.3.1-05/14/26 від 12.01.2026) та встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання вимог ухвали від 19.01.2026 позивачем 02.02.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» була подана заява про усунення недоліків від 30.01.2026 (зареєстрована за вх.№02.3.1-02/819/26).
Згідно з ухвалою від 03.02.2026 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; призначено судове засідання у справі на 04.03.2026 на 10:45; сторонам встановлені строки для подання заяв по суті справи.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судовому засіданні призначеному на 04.03.2026, суд згідно з ухвалою від 04.03.2026 відклав судове засідання по справі №907/14/26 на 31.03.2026 на 15:30 та попередив позивача про те, що у випадку його повторної неявки у судове засідання, призначене на 31.03.2026, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України дана обставина є підставою залишення судом без розгляду позову в даній справі.
Згідно з ухвалою від 31.03.2026 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 30.04.2026 на 13:30.
Згідно з ухвалою від 30.04.2026 суд залишив без руху після відкриття провадження позовну заяву Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до Обслуговуючого кооперативу «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2» про стягнення заборгованості за договором оренди землі та розірвання договору оренди землі; встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до Господарського суду Закарпатської області доказів надіслання позовної заяви з додатками відповідачу листом з описом вкладення.
04.05.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради надійшла заява про усунення недоліків від 04.05.2026 (яка зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/4162/26), згідно з якою позивач усунув недоліки позовної заяви, які були наведені в ухвалі суду від 30.04.2026, а саме: надав докази надіслання позовної заяви з додатками відповідачу листом з описом вкладення.
Відповідно до ухвали від 05.05.2026 суд продовжив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив судове засідання на 03.06.2026 на 14:30.
У постанові від 27.06.2024 у справі №759/16487/21, провадження № 61-772св24 Верховний Суд з посиланням на практику Європейського Суду з прав людини (справи «Заводнік проти Словенії», заява №53723/13, рішення від 21 травня 2015 року, пункт 70; справа «Созонов та інші проти України», заява №29446/12, рішення від 08 листопада 2018 року, пункт 8) зазначив, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки або інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, суди зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення.
Відповідно до відповіді №30056740 від 14.01.2026 про наявність зареєстрованого електронного кабінету ЄСІТС, встановлено, що юридична особа - Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ - 36541721) має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, дата реєстрації 12.10.2023 о 16:45.
Згідно з відповіддю №30056768 від 14.01.2026 про наявність зареєстрованого електронного кабінету ЄСІТС встановлено, що юридична особа Обслуговуючий кооператив «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2» (код ЄДРПОУ - 34888145) не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.
Відповідно до частини 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Частиною 1 статті 232 ГПК України передбачено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Згідно з частиною 5 статті 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
У постанові від 07.06.2024 у справі №904/1273/23 Об`єднана палата Касаційного господарського суду зазначила, що процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС. Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС, та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
З довідок про доставку електронного листа, які отримані з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», вбачається, що ухвали суду від 19.01.2026, 03.02.2026, 04.03.2026, 31.03.2026, 30.04.2026, 05.05.2026 у справі №907/14/26 (суддя Сисин С.В.) були надіслані позивачу в його Електронний кабінет. Означені документи доставлено до електронного кабінету цього учасника справи 19.01.2026 о 18:00, 03.02.2026 о 14:22, 05.03.2026 о 14:57, 01.04.2026 о 04:10, 04.05.2026 о 11:30, 06.05.2026 о 21:24.
В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022р. у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до "Електронного кабінету" є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.
Відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Враховуючи відсутність у відповідача зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС,
- ухвала суду від 03.02.2026 направлена Кооперативу поштовою кореспонденцією згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067093418937 від 04.02.2026;
- ухвала суду від 04.03.2026 направлена відповідачу згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067115835030 від 06.03.2026;
- ухвала суду від 31.03.2026 направлена відповідачу згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067138442796 від 02.04.2026;
- ухвала суду від 30.04.2026 направлена відповідачу згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067162311082 від 04.05.2026;
- ухвала суду від 05.05.2026 направлена відповідачу згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067166719655 від 08.05.2026
по місцезнаходженню відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Нововолодимирська 2.
24.02.2026 на адресу суду повернулось поштове відправлення №R067093418937 від 04.02.2026, причина повернення «за закінченням терміну зберігання».
16.03.2026 на адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №R067115835030 від 06.03.2026, з якого вбачається, що поштове відправлення (разом з ухвалою від 04.03.2026) вручено за довіреністю 12.03.2026.
21.04.2026 на адресу суду повернулось поштове відправлення №R067138442796 від 02.04.2026, причина повернення «за закінченням терміну зберігання».
22.05.2026 на адресу суду повернулось поштове відправлення №R067162311082 від 04.05.2026, причина повернення «за закінченням терміну зберігання».
26.05.2026 на адресу суду повернулось поштове відправлення №R067166719655 від 08.05.2026, причина повернення «за закінченням терміну зберігання».
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи, судом 04.03.2026 було розміщене відповідне оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України» про виклик Обслуговуючого кооперативу «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «Жигулі 2» у справі №907/14/26 як відповідача у судове засідання на 31.03.2026.
Водночас в ухвалі суду від 04.03.2026 (яку Кооператив отримав 12.03.2026, що вбачається із рекомендованого поштового повідомлення №R067115835030 від 06.03.2026 про вручення такого поштового відправлення разом з ухвалою від 04.03.2026) звернуто увагу відповідачу на його обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет на виконання вимог частини 6 статті 6 ГПК України, а також проінформовано відповідача, що відповідно до приписів частини 10 статті 165 ГПК України суд має право вирішити справу за наявними матеріалами у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.
Щодо цього, судом також враховано, що після отримання 12.03.2026 ухвали від 04.03.2026, в якій відповідачу звернуто увагу на його обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет на виконання вимог частини 6 статті 6 ГПК України, водночас Кооператив станом на день ухвалення рішення не виконав свого обов`язку щодо реєстрації електронного кабінету.
Отже, сторони про дату, час та місце судового засідань, призначених у справі на 03.06.2026 на 14:30 належним чином повідомлялися.
Щодо неявки відповідача в судові засідання, то суд зазначає, що Обслуговуючий кооператив «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідань та розгляду справи по суті, не уповноважив представника для участі в судовому засідання 03.06.2026, як і для участі в судові засідання, призначені на 04.03.2026, 31.03.2026 та 30.04.2026.
Щодо цього суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача. Отже, лише відповідач за власним волевиявленням не скористався правом отримати кореспонденцію від суду, а тому відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений судом про розгляд справи та призначені судові засідання у справі.
Так, відповідно до ч. 3 та 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з п. 3, 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 №1071) (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку).
Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п. 8 та 15 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Згідно з п. 81, 82, 83 Правил надання послуг поштового зв`язку рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками «Судова повістка», «Повістка ТЦК»), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.
Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.
Системний аналіз ст. ст. 120, 242 ГПК України, п. 8, 11, 15, 17, 81, 82, 83, 99 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі №904/2584/19; у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18).
Таким чином, з урахуванням сформованої позиції судів вищих інстанцій щодо належного повідомлення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені судові засідання у справі, а також належним чином повідомлений про призначене на 03.06.2026 судове засідання у справі.
Застосовуючи при розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Таким чином, суд констатує, що відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи у суді та мав можливість, передбачену законом, на реалізацію своїх прав та законних інтересів, з урахуванням приписів ГПК України щодо належного повідомлення учасників процесу.
Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.
Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
За змістом п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом приписів ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Частиною 8 ст. 252 ГПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відтак, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, відповідно до ст. 202 ГПК України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд за участі представника позивача, на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, яких достатньо для встановлення обставин справи і вирішення спору по суті, 03.06.2026 розглянув справу за наявними у ній документами, та у цей день проголосив у справі скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та повідомив дату складання повного рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Аргументи сторін
Суть спору за позицією позивача.
Позиція позивача обґрунтована неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди землі від 30.09.2010 (з урахуванням додаткової угоди від 30.05.2017, укладеної на підставі рішення ІІ сесії VII скликання Ужгородської міської ради №189 від 21.04.2016). Предметом оренди є земельна ділянка площею 1210 кв.м з кадастровим номером 2110100000:17:001:0358, розташована за адресою: місто Ужгород, вулиця Нововолодимирська, 2, що надана під металеві гаражі на строк до 21.04.2041.
Згідно з п.п. 10, 11, 12 договору оренди землі від 30.09.2010, орендар зобов`язаний щомісячно вносити орендну плату протягом 30 календарних днів після останнього дня звітного місяця. Розрахунок плати базується на нормативній грошовій оцінці землі з урахуванням щорічних коефіцієнтів індексації. Позивач зазначає, що за період 2022– 2025 років нормативна грошова оцінка ділянки зросла з 1115934,60 грн (станом на дату укладення додаткової угоди) до 1726977,56 грн (станом на 2025 рік), що призвело до пропорційного збільшення розміру орендних платежів.
Позовні вимоги в частині стягнення боргу мотивовані тим, що відповідач після укладення договору упродовж тривалого часу здійснював лише нерегулярні часткові платежі, які не покривали нарахованих сум. Позивач наголошує на наявності преюдиційних фактів наявності боргу за договором по сплаті орендної плати згідно рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.09.2021 у справі №907/667/21 та судового наказу від 14.08.2023 у справі №907/759/23, якими вже стягувалася заборгованість за попередні періоди (з 01.01.2015 по 30.06.2023). 
Водночас станом на 31.12.2025 (на день складання позовної заяви) у відповідача наявний борг по орендній платі за договором за період з 01.07.2023 по 30.11.2025 в сумі 113176,30 грн і таку заборгованість Департамент просить стягнути з Кооперативу. 
Вимога про розірвання договору оренди землі в судовому порядку обґрунтована систематичним порушенням відповідачем умов договору щодо своєчасної та повної оплати за користування ділянкою. Позивач стверджує, що тривале ухилення від виконання грошових зобов`язань є істотним порушенням умов правочину та, відповідно до п. 35 договору, є самостійною підставою для припинення орендних відносин.
Позиція відповідача
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів виконання своїх зобов`язань за договором не представив.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Відтак, з врахуванням положень ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
30.09.2010 між Департаментом міського господарства в особі директора департаменту Марущака Георгія Дмитровича, який діє від імені Ужгородської міської ради, як орендодавцем, з одного боку, та Обслуговуючим кооперативом «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2» як орендарем з другого боку укладений договір оренди землі. 
21.04.2016 рішенням ІІ сесії VII скликання Ужгородської міської ради №189 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок» Обслуговуючому кооперативу «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛ 2» було поновлено договір оренди земельної ділянки, площею 1210 кв.м, що знаходиться під металевими гаражами за адресою: вулиця Нововолодимирська, 2, місто Ужгород. Строк оренди визначено на 25 років, до 21.04.2041.
30.05.2017 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради як орендодавцем та Обслуговуючим кооперативом «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2» як орендарем була укладена додаткова угода до договору оренди землі від 30 вересня 2010 року. 
Відповідно до п. 1 договору оренди землі в новій редакції від 30.05.2017 (далі – договір), орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку під металевими гаражами в місті Ужгород, вулиця Нововолодимирська, 2, кадастровий номер 2110100000:17:001:0358.
Згідно з п. 2 договору в новій редакції, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1210 кв.м.
Відповідно до п. 5 договору в новій редакції, нормативно грошова оцінка земельної ділянки 1115934,60 грн згідно витягу технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області №724/86-17 від 17.02.2017.
Згідно з п. 8 договору в новій редакції, строк дії договору до 21.04.2041. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до п. 9 договору в новій редакції, рішення про продовження договору оренди приймає Ужгородська міська рада у відповідності до чинного законодавства.
Згідно з п. 10. договору в новій редакції, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та становить 33478,04 грн на рік.
Відповідно до п. 11. договору в новій редакції, орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останні календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 2789,84 грн.
Згідно з п. 12. договору в новій редакції, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.
Відповідно до п. 16. договору в новій редакції, земельна ділянка передається в оренду із земель житлової та громадської забудови.
Згідно з п. 17. договору в новій редакції, цільове призначення земельної ділянки: під металевими гаражами.
Відповідно до п. 18. договору в новій редакції, умови збереження стану об`єкта оренди: у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Згідно з п. 16. договору в новій редакції, земельна ділянка передається в оренду із земель житлової та громадської забудови.
Відповідно до п. 19. договору в новій редакції, передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. 
Згідно з п. 21. договору в новій редакції, передача земельної ділянки орендарю здійснюється одночасно з підписанням акту її приймання-передачі.
Відповідно до п. 22 договору в новій редакції, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір вирішується у судовому порядку.
Згідно з п. 27. договору в новій редакції, право орендаря вимагати від орендодавця своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до п. 28 договору в новій редакції, обов`язок орендодавця передавати в користування земельну ділянку у справі, що відповідає умовам договору оренди.
Згідно з п. 30. договору в новій редакції, обов`язок орендаря своєчасно вносити орендну плату за користуванням земельною ділянкою, та у разі поновлення договору оренди здійснювати відшкодування втрат від недоотримання Ужгородською міською радою коштів за використання земель на період закінчення даного договору та державної реєстрації поновленого договору.
Відповідно до п. 33 договору в новій редакції, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін у випадків визначених абзацом 1 пункту 27 даного договору. У разі недосягнення згоди зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.
Згідно з п. 34. договору в новій редакції, дія договору припиняється у разі:
- закінчення строку, на який його було укладено;
- придбання орендарем земельної ділянки у власність;
- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;
- ліквідації юридичної особи-орендаря.
Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. 35. договору в новій редакції, дія договору припиняється шляхом його розірвання за:
- взаємною згодою сторін (за виключенням випадків встановлених пунктом 36 договору)
- рішенням суду на вимогу однієї із сторін, внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з п. 36. договору в новій редакції, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.
Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є:
- несплати розміру орендної плати протягом трьох місяців;
- використання земельної ділянки не за цільовим призначення;
- передача в суборенду земельної ділянки без письмової згоди орендодавця. 
Відповідно до п. 37. договору в новій редакції, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Згідно з п. 38. договору в новій редакції, за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона , яка порушила зобов?язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.
Відповідно до п. 40. договору в новій редакції, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.
Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки зазначено, що згідно п. 21 договору оренди земельної ділянки орендарю передано в оренду земельні ділянки загальною площею 1210 кв.м., які знаходиться за адресою: місто Ужгород, вулиця Нововолодимирська 2. Сторонами встановлено, що вищезазначена земельна ділянка передається у стані, що відповідає умовам договору. Підтверджено відсутність претензій з боку сторін щодо стану земельної ділянки та умов її передачі. Датою набуття Орендарем права користування земельною ділянкою є дата реєстрації права оренди землі. 
Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради на адресу відповідача була скерована претензія №24.01-13/148 від 16.10.2025 про погашення заборгованості та штрафних санкцій за несвоєчасну сплату орендної плати, згідно якої позивач просить погасити борг в сумі 182247,59 грн, а також штрафні санкції згідно з розрахунком у місячний термін.
Дана претензія від 16.10.2025 на адресу Кооперативу направлена Департаментом рекомендованим поштовим відправленням R067019608635 від 16.10.2025.
Відповідно до доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості по орендній платі, заборгованість відповідача за період з липня 2023 року по листопад 2025 року становить 113176,30 грн. У зазначеному розрахунку вказано, що впродовж означеного періоду (з липня 2023 року по листопад 2025 року) Кооператив не сплатив жодних коштів у рахунок погашення орендної плати за договором. 
Окрім наведеного, судом враховано факти систематичного невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань у минулих періодах, що підтверджується наявністю аналогічних спорів між сторонами, які вже були предметом судового розгляду. Зокрема, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.09.2021 у справі №907/667/21, яке набрало законної сили 19.10.2021, з Обслуговуючого кооперативу «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2» на користь позивача стягнута заборгованість за цим же договором оренди землі за період з 01.01.2015 по 31.08.2021 у розмірі 41940,60 грн. 
Крім цього, згідно із судовим наказом Господарського суду Закарпатської області від 14.08.2023 у справі №907/759/23 з Кооперативу на користь Департаменту стягнуто борг за цим же договором оренди землі за період з 01.09.2021 по 30.06.2023 у сумі 69160,10 грн. 
Обставини, встановлені рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.09.2021 у справі №907/667/21 та судовим наказом Господарського суду Закарпатської області від 14.08.2023 у справі №907/759/23, свідчать про сталу (систематичну) практику ігнорування відповідачем умов договору оренди землі та тривалу відсутність наміру Кооперативу добровільно виконувати покладені на нього обов`язки щодо своєчасної сплати орендних платежів за договором. 
Правове обґрунтування і оцінка суду
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Стаття 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правових відносин) регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила ЦК України та ГК України.
Згідно ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.
Статтею 286 ГК України передбачено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
Згідно ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
У відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Приписами ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 13 цього Закону передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною 1 ст. 15 Закону «Про оренду землі» визначено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі.
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного кодексу України).
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України).
На підставі п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
У відповідності до ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
В силу приписів ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
За змістом ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України господарське зобов`язання (зобов`язання) має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.
З наведених норм права вбачається, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Стаття 629 ЦК України, передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст. ст. 525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (стаття 631 ЦК України).
За приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно доводів позовної заяви та долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості по орендній платі, судом встановлена заборгованість відповідача по орендній платі за договором за період з липня 2023 року по листопад 2025 року в розмірі 113176,30 грн. У зазначеному розрахунку вказано, що впродовж означеного періоду (з липня 2023 року по листопад 2025 року) Кооператив не сплатив жодних коштів у рахунок погашення орендної плати за договором. 
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заборгованості по орендній платі за період з 01.07.2023 по 30.11.2025 включно, суд встановив правильність здійсненого Департаментом розрахунку, а відтак суд дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем з орендної плати за договором у розмірі 113176,30 грн.
Суд зазначає, що даний розмір боргу не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.
Так, статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 3 статті 2 ГПК основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін.
За змістом статті 13 ГПК судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 13, 74 ГПК України).
Положеннями статті 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідач, будучи повідомлений про розгляд даної справи, не подав відзиву на позовну заяву та заперечень щодо аргументів позивача, наведених у позовній заяві та поданих доказів, про наявність у нього перед позивачем заборгованості за договором в сумі 113176,30 грн за спірний період. 
Натомість долучені позивачем до позовної заяви докази, зокрема договір, акт приймання-передачі та детальний розрахунок, належним чином підтверджують факт наявності у відповідача заборгованості за договором за період з 01.07.2023 по 30.11.2025 у розмірі 113176,30 грн.
Враховуючи вище зазначені обставини та те, що відповідач не надав суду доказів, які би спростовували наявність заборгованості перед позивачем, не надав свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 113176,30 грн є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими, тому підлягають задоволенню.
Щодо розірвання договору
За загальним правилом, встановленим ст. 188 ГК України, розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.
Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 цього Кодексу.
Таким чином, підстави для розірвання договору оренди мають бути визначені або безпосередньо договором оренди або приписами законодавства.
Відповідно до п. 35 договору в новій редакції, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін (за виключенням випадків, встановлених пунктом 36 договору) або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов?язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з п. 34 договору в новій редакції, дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність, викупу ділянки для суспільних потреб або ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
При цьому, за змістом п. 36 договору в новій редакції, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є, зокрема, несплата розміру орендної плати протягом трьох місяців, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням або передача її в суборенду без письмової згоди орендодавця.
Як обґрунтовано зазначає позивач у позові, укладаючи договір, департамент міської інфраструктури, як повноважний представник органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах, розраховував, перш за все, на те, що орендар буде своєчасно та в повному обсязі вносити плату за використання земельної ділянки комунальної власності.
Натомість, позивач протягом тривалого періоду, а саме з 01.07.2023 по 30.11.2025, орендні платежі у встановленому договором розмірі не одержує. Систематичний характер порушень підтверджується також наявністю попередніх судових рішень про стягнення заборгованості з відповідача. Через недобросовісну поведінку орендаря територіальна громада міста Ужгород позбавлена можливості отримувати стабільні надходження до місцевого бюджету, на які вона правомірно розраховувала при поновленні договору оренди, та не може ефективно розпорядитися зазначеною земельною ділянкою.
При цьому, судом враховано, що систематичне невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань підтверджується рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.09.2021 у справі №907/667/21 та судовим наказом Господарського суду Закарпатської області від 14.08.2023 у справі №907/759/23, згідно з якими з Обслуговуючий кооператив «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2» на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради вже стягувалася заборгованість за договором оренди землі за попередні періоди. Зазначені обставини свідчать про сталу та тривалу практику ігнорування орендарем умов договору щодо своєчасного внесення орендної плати.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги встановлене судом у даній справі систематичне порушення відповідачем під час дії договору істотних умов правочину в частині сплати орендної плати за період з 01.07.2023 по 30.11.2025; зважаючи, що право позивача на розірвання договору оренди землі від 30.05.2017 з наведених підстав прямо передбачено пунктами 35 та 36 договору, а також нормами чинного законодавства, позовні вимоги Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради в частині розірвання договору підлягають задоволенню як правомірні, обґрунтовані та документально доведені.
Щодо обґрунтованості рішення.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ст. ст. 13, 14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Суд також зазначає, що принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат.
Згідно платіжних інструкцій №1277 від 17.12.2025 та №47 від 28.01.2026 при подачі позову про стягнення заборгованості за договором оренди землі у розмірі 113176,30 грн та розірвання договору оренди землі, позивачем сплачено судовий збір у сумі 6656,00 грн.
Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).
Відтак, оскільки суд задовольняє повністю позовні вимоги у справі, суд також вбачає підстави стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору повністю.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 237, 238, 240, 252, 256 ГПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2» (код ЄДРПОУ - 34888145, місцезнаходження – 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Нововолодимирська 2) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ – 36541721, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова 3) 113176,30 грн (сто тринадцять тисяч сто сімдесят шість гривень 30 копійок) заборгованості за договором оренди землі від 30.09.2010 (у новій редакції згідно додаткової угоди від 30.05.2017) та стягнути 6656,00 грн (шість тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 00 копійок) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Розірвати договір оренди землі від 30.09.2010 (у новій редакції згідно додаткової угоди від 30.05.2017), укладений між територіальною громадою міста Ужгород, від імені якої діє Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, назву якого 17.11.2021 змінено на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ – 36541721, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова 3) та Обслуговуючим кооперативом «Кооператив по експлуатації колективних гаражів «ЖИГУЛІ 2» (код ЄДРПОУ - 34888145, місцезнаходження – 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Нововолодимирська 2) про оренду земельної ділянки площею 0,1210 га, з кадастровим номером 2110100000:17:001:0358 в місті Ужгород, вулиця Нововолодимирська, 2.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
Повне рішення складене і підписане 08.06.2026.

Суддя С.В.Сисин