ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року
м. Київ
справа № 686/20303/24
провадження № 61-9519св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заболотний Антон Миколайович, 
на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 13 березня 2025 року у складі судді Заворотної О. Л. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 червня 2025 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,
у цивільній справі 
за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач)
до 
відповідача ОСОБА_1 (далі - відповідачка)
про поділ майна подружжя,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1. У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ майна подружжя.
2. Суд першої інстанції позов задовольнив, і його позицію підтримала апеляційна інстанція.
3. Відповідачка оскаржила рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказала те, що суди застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, перелік яких навела у касаційній скарзі. 
4. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту. 
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду оскаржуються в частині задоволення позовних вимог щодо поділу блочної теплиці. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються.
ІІ. Короткий зміст позовних вимог
5. Позов обґрунтований так:
- з 28 січня 1987 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 04 червня 2024 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/8692/24 розірвано;
- за час спільного проживання вони придбали майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, зокрема: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,9 кв. м, житловою площею 45,9 кв. м, (далі - спірна квартира), право власності на яку зареєстровано за позивачем та блочну теплицю, площею 0,13 га, побудовану в 1990 році, яка розташована на АДРЕСА_2 (далі - спірна теплиця), право власності на яку зареєстровано за відповідачкою;
- згоди щодо поділу спільного майна в позасудовому порядку сторонами не досягнуто.
6. Враховуючи викладене, позивач просив:
- поділити між сторонами майно, що є спільною сумісною власністю подружжя;
- визнати за позивачем право власності на 1/2 частини спірної квартири, 1/2 частини спірної теплиці, 1/2 частини доходів отриманих відповідачкою від підприємницької діяльності за період з 01 січня 2009 року до 30 червня 
2024 року.
ІII. Короткий зміст судових рішень 
7. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 30 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частини доходів отриманих відповідачкою від підприємницької діяльності за період з 01 січня 2009 року до 30 червня 
2024 рокузалишено без розгляду.
8. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року, яке залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 червня 2025 року, позов задоволено. 
Визнано за позивачем в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частини спірної квартири, 1/2 частини спірної теплиці. 
Визнано за відповідачкою в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частини спірної квартири, 1/2 частини спірної теплиці.
9. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд (який переглядав рішення суду першої інстанції лише в частині вимог щодо поділу блочної теплиці), виходив з такого:
- з урахуванням презумпції набуття спірного квартири за час шлюбу у спільну сумісну власність, вона є спільною сумісною власністю сторін;
- спірна теплиця використовувалася відповідачкою у підприємницькій діяльності без створення юридичної особи, тобто не передавалися у власність юридичної особи, тому таке майно за встановлених судом обставин належить на праві спільної сумісної власності подружжю.
10. Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 травня 2025 року стягнено з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 8 421,60 грн.
IV. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
11. У касаційній скарзі відповідачка просить оскаржувані судові рішення 
в частині вимог щодо поділу блочної теплиці скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення про визнання за нею права власності на теплицю. 
12. Касаційна скарга обґрунтована таким:
- суди не взяли до уваги, що спірна теплиця набута відповідачкою як суб`єктом підприємницької діяльності у процесі біржових торгів, зареєстрована за нею як приватним підприємцем та систематично використовувалась виключно для здійснення підприємницької діяльності;
- суди дійшли помилкового висновку, ухваливши рішення про поділ блочної теплиці між сторонами, оскільки вказане майно є майном, яке має чітке цільове призначення - забезпечення здійснення професійної діяльності відповідачки;
- визнання цього майна спільним майном подружжя суперечить положенням частини третьої статті 71 Сімейного кодексу України (далі - СК);
- суди застосували частини третю статті 71 СК без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі 
№ 2107/3988/2012, від 06 листопада 2019 року у справі № 161/11764/15-ц, від11 грудня 2019 року у справі № 553/1271/18, від 19 лютого 2020 року 
у справі № 279/6459/14-ц. 
V. Рух справи
13. 21 липня 2025 року відповідачка подала касаційну скаргу на судові рішення в частині задоволення позовних вимог щодо поділу блочної теплиці. 
14. Ухвалою від 07 серпня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.
15. Ухвалою суду від 03 грудня 2025 року було продовжено строк на усунення недоліків касаційної скарги.
16. Ухвалою від 30 березня 2026 року відкрито касаційне провадження.
17. Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 20 квітня 
2026 року.
18. Ухвалою від 13 травня2026 року справу призначено до судового розгляду.
19. Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
VІ. Встановлені судами обставини
20. 28 січня 1987 року між сторонами укладено шлюб, який 04 червня 
2024 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/8692/24 розірвано.
21. 02 червня 1998 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірну квартиру, що підтверджується повідомленням Хмельницького БТІ 
№ 742 459 від 27 вересня 2023року.
22. Згідно висновку про вартість майна станом на 05липня 2024року вартість спірної квартири становить 1 368 200 грн.
23. 21 листопада 2000 року відповідачка отримала свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, про що 16 листопада 
2000 року зроблено запис у журналі обліку реєстраційних справ за № 10142.
24. Рішенням Арбітражного суду Хмельницької області від 05 червня 
2001 року у справі № 11/1830 визнано право власності приватного підприємця  ОСОБА_1 на спірну блочну теплицю, адміністративний двоповерховий будинок, цегельний з прохідною, загальною площею 
480,6 кв. м, побудований в 1976 році, та на паливно-заправочний комплекс з двома заправками бензоколонками, операторською та цистернами ємністю 5м3 - 3 шт, 18м3 - 3 шт, які розташовані на 
АДРЕСА_2 .
25. Згідно з реєстраційним посвідченням на нежитлові приміщення 
на АДРЕСА_2 Хмельницького БТІ від 23 червня 2001 року, спірна блочна теплиця та адміністративний будинок з прохідною зареєстровані за приватним підприємцем ОСОБА_1 
VІІ. Позиція Верховного Суду
26. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 4), Верховний Суд зазначає таке.
27. Позивачем порушено питання про поділ майна подружжя.
28. Верховний Суд звертає увагу на те, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном (частина перша статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (тут і далі - КпШС в редакції, чинній, на час придбання подружжям майна). 
29. Відповідно до статті 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
30. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що Главою 8 СК врегульований правовий режим права спільної сумісної власності подружжя.
31. Так, основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав 
з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК).
32. Тобто статтею 60 СК встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду 
від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц).
33. Далі Верховний Суд наголошує, що статтями 69-71 СК подружжю гарантовано право на поділ, способи та порядок поділу спільного майна подружжя.
34. Так, згідно зі статтями 69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
35. Поряд із цим особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК).
36. Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).
Так, згідно зі статтею 52 ЦК фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.
Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.
Використання одним з подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.
Таким чином, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними (див. постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15).
37. Касаційний суд вже робив висновки про те, що визнання права власності на спірне майно на підставі судового рішення за одним з подружжя (жінкою або чоловіком, які проживали однією сім`єю, але не перебували 
у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі), не впливає на правовий режим такого майна як спільної сумісної власності.
38. Наприклад:
(1) цей суд висновував, що апеляційний суд не надав належну оцінку усім доказам у сукупності та окремо кожному, …. та не звернув увагу на те, що при розгляді справи № 2-1755/08 суд не досліджував питання про те, за рахунок яких коштів був придбаний житловий будинок, тому дана обставина не є преюдиційною» (див. постанову Верховного Суду від 15 квітня 2020 року усправі № 646/3934/17);
(2) Верховний Суд вважав правильним висновок судів першої й апеляційної інстанцій про те, що не є преюдиційною обставина щодо наявності особистої приватної власності відповідача на садовий будинок, яку встановив Дніпровський районний суд міста Києва у рішенні від 10 січня 2007 року у справі № 2-620/07 за позовом відповідача до Київської міської державної адміністрації (див. пункт 34 постанови Верховного Суду від 6 червня 2024 року у справі № 755/4429/22).
39. У спірних правовідносинах суди встановили, що відповідачка 
з 21 листопада 2000 рокумає статус фізичної особи-підприємця 
(див. пункт 23).
40. Під час перебування сторін у шлюбі рішенням Арбітражного суду Хмельницької області від 05 червня 2001 року у справі № 11/1830 визнано право власності приватного підприємця ОСОБА_1 на спірну блочну теплицю, яка 23 червня 2001 року зареєстрована за нею як за фізичною особою-підприємцем (див. пункт 24).
41. Верховний Суд повторює, щозаконодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., наприклад, постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц).
42. У цій справі суди, встановивши, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання спірної блочної теплиці за рахунок особистих коштів відповідачки, розмір цих коштів та джерело їх походження, обґрунтовано виходили з того, що спірне майно було придбане сторонами в період шлюбу і є їх спільною сумісною власністю.
43. Відповідачка не виконала свій процесуальний обов`язок щодо спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірний об`єкт поділу (див. пункти 32, 41).
44. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка відзив на позовну заяву до суду першої інстанції не подавала.
45. З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшли правильного висновку про поділ спірної блочної теплиці.
46. Оскільки суди дійшли правильного висновку про поділ спірної блочної теплиці, узагальнені доводи касаційної скарги щодо належності теплиці на праві власності лише відповідачці підлягають відхиленню.
47. Проте, визнавши за сторонами право власності на 1/2 частини спірної теплиці (див. пункт 8), суди не врахували, що визнання права на частку в праві спільної власності чи поділ майна жінки та чоловіка, що знаходилося у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистого майна кожним із них. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, зокрема, визнавши право на частку в праві, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою. Оскільки спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, то суд визнає саме право на частку (а не на частину об`єкта) у правіспільної часткової власності на спірний об`єкт.
48. Тому оскаржені рішення належить змінити: викласти їх мотивувальні частини в цій частині у редакції цієї постанови; викласти абзац четвертий резолютивної частини рішення суду першої інстанції у такій редакції: «Визнати за  ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право на частку в розмірі 1/2 у праві спільної часткової власності на блочну теплицю площею 0,13 га, побудовану в 1990 році, яка розташована на 
АДРЕСА_2 »; викласти абзац сьомий резолютивної частини рішення суду першої інстанції у такій редакції: «Визнати за  ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право на частку в розмірі 1/2 
у праві спільної часткової власності на блочну теплицю площею 0,13 га, побудовану в 1990 році, яка розташована на 
АДРЕСА_2 ». 
VІІІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
49. Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення частково ухвалені без дотримання норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
50. У зв`язку із наведеним касаційну скаргу слід задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції, яке залишене без змін постановою апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про поділ блочної теплицінеобхідно змінити. Виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови, абзаци четвертий та сьомий резолютивної частини рішення суду першої інстанції викласти в новій редакції. В іншій частині оскаржувані судові рішення залишити без змін.
51. Оскільки касаційний суд змінює оскаржувані судові рішення, то розподіл судових витрат не здійснюється.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заболотний Антон Миколайович, задовольнити частково. 
2. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 13 березня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 16 червня 2025 року в частині позовних вимог щодо поділу блочної теплицізмінити:
викласти їх мотивувальні частини в цій частині у редакції цієї постанови;
викласти абзац четвертий резолютивної частини рішення суду першої інстанції у такій редакції: «Визнати за  ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право на частку в розмірі 1/2 у праві спільної часткової власності на блочну теплицю площею 0,13 га, побудовану в 1990 році, яка розташована на АДРЕСА_2 »; 
викласти абзац сьомий резолютивної частини рішення суду першої інстанції 
у такій редакції: «Визнати за  ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право на частку в розмірі 1/2 у праві спільної часткової власності на блочну теплицю площею 0,13 га, побудовану в 1990 році, яка розташована на АДРЕСА_2 ». 
3. В іншій частині рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко