ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"05" травня 2026 р. Cправа № 902/136/26  

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,
за участю секретаря судового засідання Соболєва В.А.,
представників:
позивача - Хитрука І.С.,
відповідача 1 - Стецюри А.І.,
відповідача 2 - Тиховського М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (вул. Заводська, буд.150, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700) 
до: Немирівської міської ради (вул. Соборна, буд. 26, м. Немирів, Вінницький район, Вінницька область, 22800)
до: Фермерського господарства "Агромрія-А" (вул. Гагаріна, буд. 1-Е, с. Бондурівка, Вінницький район, Вінницька область, 22832)
про визнання недійсним пункту договору оренди та витребування земельної ділянки у користування на праві оренди, 

В С Т А Н О В И В : 

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" до Немирівської міської ради до Фермерського господарства "Агромрія-А" про визнання недійсним пункту договору оренди та витребування земельної ділянки у користування на праві оренди.
Ухвалою суду від 09.02.2026 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/136/26 в порядку загального позовного провадження та призначено у ній підготовче засідання на 10.03.2026 о 10:30 год. Зазначеною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема на подання заяв по суті спору.
Під час підготовчого провадження учасники справи скористалися правом на подання заяв по суті спору: відповідачами подано відзиви на позовну заяву (а.с. 77-81, 82-92, т.1); позивачем - відповідь на відзив Немирівської міської ради (а.с. 93-98, т.1); Немирівською міською радою - заперечення на відповідь на відзив (а.с. 99-104, т.1).
На підставі відповідного клопотання представнику позивача забезпечено участь у судових засіданнях у справі № 902/136/26 в суді першої інстанції в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито таку стадію господарського процесу та протокольною ухвалою від 10.03.2026 призначено справу до розгляду по суті на 09.04.2025 о 09:30 год. Поряд з цим у судовому засіданні 09.04.2025 в межах розгляду справи по суті оголошено перерву до 10:30 год. 05.05.2026, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу.
На визначений час у судове засідання 05.05.2026 з`явилися усі учасники справи, які підтримали викладені письмово позиції по суті спору.
В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на протиправну передачу Немирівською міською радою в оренду Фермерському господарству "Агромрія-А" земельної ділянки, право оренди якої належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля". 
Суть заперечень Немирівської міської ради, викладених у відзиві на позовну заяву, зводиться до того, що строк дії Договору оренди землі від 05.05.2018, укладеного з позивачем, завершився 05.05.2025, а тому в цьому випадку відсутні порушені майнові права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля". Поряд з цим укладення договору оренди землі із відповідачем 2 є більш економічно вигідним для Немирівської міської ради, що сприяє збільшенню надходжень до бюджету.
Також відповідач 1 вказує, що Договір оренди землі, укладений між Немирівською РДА та позивачем від 05.05.2018 року, був підписаний сторонами, скріплений печатками та набув чинності з моменту його підписання, тобто 05.05.2018 року. Уклавши даний договір, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних його умов, зокрема щодо об`єкту оренди, строку його дії (7 років), розміру орендної плати та строків її сплати, зміни умов договору і припинення його дії та інших умов, визначених договором. 
Разом з тим, позивач просить визнати недійсним лише перше речення пункту 8 вищевказаного Договору, однак розпорядчий документ, на підставі якого він укладався (розпорядження голови Немирівської РДА від 04.05.2018 року №117) та яким визначався строк дії договорів оренди залишається незмінним і становить 7 років. З огляду на це виникає невизначеність, оскільки положення, викладені у Розпорядженні, що стало підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків сторін, суперечитимуть положенням, викладеним у договорі. 
Окрім того, в межах 7-річного строку дії Договору оренди землі, тобто з 05.05.2018 року (початку строку дії Договору) до 05.05.2025 року (закінчення строку дії Договору), позивач не звертався до Немирівської міської ради із клопотаннями щодо приведення договору у відповідність із вимогами ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та не намагався узгодити іншу істотну умову Договору щодо строку його дії із Орендодавцем.
У відзиві на позовну заяву Фермерське господарство "Агромрія-А" стверджує, що є добросовісним набувачем та орендарем земельної ділянки. У відповідності до вимог земельного законодавства відповідачем 2 було зареєстроване право оренди в реєстрі речових прав на нерухомим майно, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Також відповідач 2 зазначає, що відповідно до вимог частини 6 ст.19 Закону України "Про оренду землі" особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку земельну ділянку в оренду на строк, передбачений цією статтею, без права на поновлення договору оренди землі.
У постанові Верховного Суду від 28.09.2020 у справі №272/440/18 наведені висновки про те, що орендодавець не повинен якимось чином обґрунтовувати свою відмову від продовження орендних відносин, а переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця як власника земельної ділянки щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Отже, на переконання Фермерського господарства "Агромрія-А", Немирівська міська рада діяла відповідно до вимог законодавства прийнявши рішення щодо припинення договору оренди землі з позивачем та надання земельної ділянки в оренду відповідачу 2.
Щодо вимоги про визнання недійсним договору оренди землі в частині строку його дії відповідач 2 вказує, що відповідно до правової позиці Верховного Суду у постанові від 28.01.2025 у справі № 914/1025/24 саме орган місцевого самоврядування уповноважений визначати істотні умови такої оренди, а за відсутності такого рішення істотні умови не можуть бути визначені судом або орендарем одноособово в позовній заяві. Без волевиявлення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у користування, неможливе укладення нового договору оренди землі на змінених умовах.
Суд не може підміняти інший орган державної виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідного органу. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 915/2586/20, від 08.07.2021 у справі № 915/1889/19, від 09.04.2024 у справі № 902/453/23. 
У відповіді на відзив Немирівської міської ради на позовну заяву позивач вказує на безпідставність твердження відповідача 1 про застосування до спірних правовідносин ч. 6 ст. 19 Закону України "Про оренду землі", якою імперативно встановлено, що особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку земельну ділянку в оренду на строк, передбачений цією статтею, без права на поновлення договору оренди землі.
З посиланням на встановлені у справі №902/872/25 від 04.12.2025 обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" зазначає, що правозастосовним у даному випадку є норма ч.3 ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".
Також позивач акцентує увагу, що підстава для недійсності оспорюваного договору оренди землі від 05.05.2018 в частині визначення строку його дії існувала на момент його укладення, а не виникла в результаті його виконання.
Щодо твердження відповідача 1 про виникнення невизначеності в частині першої позовної вимоги, оскільки розпорядчий документ, на підставі якого укладався договір оренди, (розпорядження голови Немирівської РДА від 04.05.2018 року №117) та яким визначався строк дії договорів оренди залишається незмінним і становить 7 років, то таке розпорядження є актом індивідуальної дії та вичерпало свою дію після його реалізації, тому його скасування не є ефективним способом захисту порушених прав позивача.
У запереченні на відповідь на відзив Немирівська міська рада зазначає, що правова конструкція ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в чинній редакції на момент укладення договору оренди землі від 05.05.2018) фактично ототожнювала поняття строку і терміну. Водночас поля Державного реєстру прав про інше речове право вимагають внесення інформації саме про строк дії договору. Отже, з метою забезпечення державної реєстрації права оренди на підставі договорів оренди земельних ділянок, що входять до складу спадщини та перебувають в управлінні органу місцевого самоврядування, які були укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-IX, відповідно до вимог пункту 31 Порядку до запису Державного реєстру прав про інше речове право необхідно внести строк дії договору оренди землі, визначений договором або нормами законодавства. Саме такий висновок зробило Міністерство юстиції України у роз`ясненнях від 25.11.2025 року. Тому, зазначення строку дії договору оренди землі є безумовною умовою, як із точки зору орендних відносин, так і з точки зору реєстраційних дій при реєстрації речового права.
Також відповідач 1 звертає увагу, що позивач самостійно зазначає, що недійсність має існувати на момент укладення договору. Разом з тим, на момент укладення договору 05.05.2018: закон прямо передбачав можливість передачі невитребуваних ділянок до моменту оформлення права власності; розпорядження голови РДА №117 визначало строк 7 років; сторони добровільно погодили умови договору. Отже, відсутні передбачені ст. 203, 215 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним. Фактично позивач оспорює не недійсність правочину, а механізм його припинення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
20.02.2004 розпорядженням голови Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області від № 42 "Про затвердження схеми поділу, проекту організації території земельних часток (паїв), технічної документації по передачі земельних часток (паїв) у власність та видачу громадянам державних актів на право власності на землю на території Бондурівської сільської ради" затверджено схему поділу земель власників сертифікатів колишнього КСП ім. Гагаріна на території Бондурівської сільської ради на земельні частки (паї).
Цим же розпорядженням затверджено проєкт організації території земельних часток (паїв) з такими показниками: площа-земель, що ділиться на земельні частки (паї) - 1354,9946 га; кількість земельних часток (паїв) - 490 шт; середній розмір земельної частки (паю) - 2,7511 га; вартість земельної частки паю - 8737,42 грн; з врахуванням коефіцієнта індексації 2.465) - 21537,74 грн.
Пунктами 3-6 зазначеного розпорядження затверджено технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) у власність громадянам - власникам земельних сертифікатів на території Бондурівської сільської ради. Передано громадянам у власність земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно додатку 1. Державні акти на право власності на земельні частки (паї) померлих власників видано спадкоємцям після посвідчення ними цивільно-правових угод згідно додатку 2. Власникам земельних часток (паїв), особу чи громадянство яких не було встановлено під час виготовлення документів, державні акти підлягають виготовленню після пред`явлення до проектної організації документів, що посвідчують особу, відповідно до додатку 3.
У додатку 2 до зазначеного розпорядження міститься список померлих власників земельних часток (паїв), на які державні акти на право власності на землю підлягають видачі їхнім спадкоємцям після посвідчення відповідних цивільно-правових угод. 
Серед таких померлих власників у списку зазначено ОСОБА_1 , за якою обліковувалась земельна ділянка площею 2,9273 га.
Згідно із змістом листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.05.2025 № 318/14-25, відповідно до технічної документації щодо передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності на землю на території Бондурівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, а також даних Державного земельного кадастру, земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 2,9273 га присвоєно кадастровий номер 0523080600:02:001:0163.
04.05.2018 на підставі розпорядження голови Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області № 117 "Про надання в оренду земельних ділянок невитребуваних (нерозділених) часток (паїв) на території Бондурівської сільської ради" було вирішено передати в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" земельні ділянки із земель невитребуваних (нерозділених) часток (паїв) загальною площею 46,5486 га (рілля), розташовані на території Бондурівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 7 років відповідно до затвердженого списку. Встановлено орендну плату у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки кожної орендованої земельної ділянки та зобов`язано орендаря укласти договори оренди землі.
Зокрема, позивачу було передано в оренду невитребувану земельну ділянку площею 2,9273 га, сформовану з земельної частки (паю), що відповідно до проєкту організації території земельних часток (паїв) має номер 482 та належала ОСОБА_1 (п. 7 додатку до розпорядження голови Немирівської РДА № 117 від 04.05.2018).
05.05.2018 між Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (Орендар) укладено Договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, на підставі розпорядження голови Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області від 04.05.2018 № 117, розташовану на території Бондурівської сільської ради Немирівського району Вінницької області.
Згідно із п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,9273 га, із числа невитребуваних земельних часток (паїв). Номер земельної ділянки згідно проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - 136. Кадастровий номер 0523080600:02:001:0163.
Відповідно до пунктів 3-6 Договору на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури.
Земельна ділянка передається в оренду без будівель і споруд та інших об`єктів.
Нормативна грошова оцінка становить 73 584,59 грн.
Земельна ділянка, яка передається в оренду, недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню, не має.
Договір укладається на строк 7 років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни але в будь-якому випадку діє до закінчення збирання врожаю Орендарем. Після закінчення строку цього Договору Орендар має переважне право поновити його на новин строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії цього договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 Договору).
Згідно із п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 8 830,15 грн за 1 рік.
Відповідно до пунктів 14-15 Договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код цільового призначення - 01.01).
Пунктом 43 Договору визначено, що він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.
Договір підписано та скріплено печатками сторін.
Право оренди позивача на земельну ділянку за договором зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.08.2019 зі строком дії 7 років та правом пролонгації. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу № 178911576 від 28.08.2019.
06.03.2025, з урахуванням належного виконання обов`язків за Договором оренди та маючи намір його поновити на той самий строк, Товариство з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" звернулося до Немирівської міської ради з клопотанням № 453 від 06.03.2025, до якого, зокрема, додано проєкт додаткової угоди до договору оренди, а також витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № НВ-9913906242025, сформований станом на 24.01.2025.
Зазначене клопотання було отримано Немирівською міською радою 10.03.2025 за вхідним № 03-29-1241, що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції на поданому документі.
Звернення позивача саме до Немирівської міської ради зумовлено тим, що ця рада на момент подання клопотання є розпорядником спірних земельних ділянок.
Так, відповідно до Перспективного плану формування територій громад Вінницької області, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 512-р від 06.05.2020 року Бондурівська сільська рада увійшла до складу Немирівської міської територіальної громади. 
Отже, після реформування адміністративно-територіального устрою України в 2020 році, земельна ділянка знаходиться в межах Немирівської міської територіальної громади (за межами с. Бондурівка) Вінницького району Вінницької області.
09.05.2025 рішенням 64-ї позачергової сесії 8 скликання Немирівської міської ради № 3343 відмовлено у поновленні договору оренди землі від 05.05.2018 щодо земельної ділянки площею 2,9273 га з кадастровим номером 0523080600:02:001:0163, сільськогосподарського призначення (код 01.01), розташованої за межами населеного пункту с. Бондурівка Немирівської міської територіальної громади Вінницького району Вінницької області. Дію договору оренди землі від 05.05.2018 припинено у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, - до 05.05.2025.
З урахуванням періоду ротації основної сівозміни ТОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля" надано право зібрати врожай на зазначеній земельній ділянці. Колишнього орендаря зобов`язано відшкодувати Немирівській міській раді збитки, пов`язані з тимчасовим зайняттям земельної ділянки, у розмірі, пропорційному орендній платі, - з дня припинення договору до дня збирання врожаю.
Цього ж дня, 09.05.2025, рішенням 64-ї позачергової сесії 8 скликання Немирівської міської ради № 3338 "Про надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, власники яких померли" вирішено передати в оренду Фермерському господарству "Агромрія-А" земельні ділянки загальною площею 28,5878 га, розташовані за межами населених пунктів Немирівської міської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код 01.01), строком на 25 років або до моменту державної реєстрації прав власності спадкоємцями. Орендну плату встановлено в розмірі 7 500,00 грн за 1 га. Припинено дію договорів оренди землі від 05.05.2018, укладених між Немирівською РДА та ТОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля", у зв`язку із закінченням строку їх дії. Міському голові Качуру В. М. доручено укласти договори оренди із ФГ "Агромрія-А", а останнє зобов`язано укласти та зареєструвати такі договори відповідно до вимог законодавства.
На виконання зазначеного рішення 19.05.2025 між Немирівською міською радою та Фермерським господарством "Агромрія-А" укладено договір оренди землі.
Листом № 03-31-1358 від 30.05.2025 Немирівська міська рада, додавши до нього копію відповідного рішення сесії, повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" про заперечення у поновленні Договору оренди від 05.05.2018 на новий строк.
Вказані обставини встановлено рішенням Господарського суду Вінницької області від 04.12.2025 у справі № 902/872/25, яке набрало законної сили 02.01.2026, про що в ЄДРСР міститься відповідна відмітка. Предметом розгляду у вказаній справі були матеріально-правові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" до Немирівської міської ради про визнання додаткової угоди, поданої разом із клопотанням про поновлення договору оренди, укладеною, а також визнання відсутнім права оренди за Фермерським господарством "Агромрія-А". У задоволенні позову було відмовлено з підстав обрання неналежного способу захисту свого права. 
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи тощо.
Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Суд враховує, що встановлені рішенням Господарського суду Вінницької області від 04.12.2025 у справі № 902/872/25 обставини повторного доведення не потребують.
Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 461279275 від 22.01.2026) право оренди земельної ділянки кадастровий номер 0523080600:02:001:0163, площею 2,9273 га, зареєстровано 21.05.2025 за Фермерським господарством "Агромрія-А".
Вважаючи протиправною передачу Немирівською міською радою в оренду Фермерському господарству "Агромрія-А" земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0163, площею 2,9273 га, з підстав належності відповідного права оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", вказане Товариство звернулося із позовом до суду про:
- визнання частково недійсним пункту 8 Договору оренди землі від 05.05.2018 щодо укладення договору на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни але в будь-якому випадку до закінчення збирання врожаю Орендарем;
- витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0163, площею 2,9273 га з користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля".
З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Спір у справі виник з підстав фактичного вибуття у позивача орендованого майна та за фактом передачі його в оренду іншій особі (відповідачу 2).
Отже, визначальним для встановлення судом у даному спорі як обставини, що прямо вказує на наявність порушеного права позивача, є встановлення наявності діючого договору оренди спірної земельної ділянки у Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" на момент передачі її в оренду Фермерському господарству "Агромрія-А".
Згідно із статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України "Про оренду землі").
Правовідносини з укладення між Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" Договору оренди землі від 05.05.2018 мали місце в межах процедури паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств, розпорядження і використання незапитаними земельними паями та нерозподіленими (невитребуваними) земельними ділянками, а тому додатково регулюються положеннями Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)".
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції Закону на час укладення Договору оренди землі від 05.05.2018) нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.
З 01.01.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" № 2498-VIII від 10.07.2018, яким норми Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" викладено у новій редакції.
Так, статтями 1 та 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції Закону від 01.01.2019) визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.
Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай (стаття 2 вказаного Закону).
Відповідно до статті 7 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів. Із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу, виключаються: деградовані, малопродуктивні, а також техногенно забруднені сільськогосподарські угіддя, що підлягають консервації; заболочені землі; інші землі, які недоцільно використовувати для сільськогосподарських потреб.
Порядок розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначає стаття 9 вказаного Закону.
Статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції Закону від 01.01.2019) передбачено, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).
Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).
Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.
Після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок нерозподілені земельні ділянки набувають статусу невитребуваних.
Здійснивши аналіз вказаних вище норм матеріального права, серед іншого, статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", Верховний Суд зазначив таке:
- статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок (див. постанову Великої Палата Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17, постанову Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 917/1994/20);
- реалізація процедури паювання відповідної частини земель має своїм наслідком припинення права державної та комунальної власності на розпайовані землі, що зумовлює припинення й інших правомочностей щодо земельних ділянок державної та комунальної власності. Разом з тим, нерозподілені частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а лише перебувають у розпорядженні відповідних адміністрацій до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17, постанову Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 917/2031/19, від 29.08.2023 у справі № 917/253/20).
Аналогічної позиції притримується ВС КГС у справі № 916/2497/23 від 09.07.2025.
Отже, чинне законодавство, зокрема ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" надає відповідній раді, яка не є власником земельної ділянки, можливість правомірно передати користування землею тимчасово іншій особі (такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).
З огляду на наведене, з 01.01.2019 право передачі в оренду невитребуваних часток (паїв) отримали сільські, селищні, міські ради. Водночас, зміна законодавства щодо таких повноважень не має зворотної дії в часі та не припиняє раніше укладені договори оренди. Відтак, зазначені повноваження органів місцевого самоврядування стосуються лише укладання нових договорів оренди щодо невитребуваних паїв, на чинні договори, укладені районними державними адміністраціями до 01.01.2019, така зміна повноважень не впливає.
Зміна орендодавця в силу положень ст. 32 Закону України "Про оренду землі" відбувається лише після переходу до органу місцевого самоврядування права власності на таку земельну ділянку в порядку, визначеному ч.ч. 4, 5 ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", а не через зміни у законодавстві щодо повноважень органів державної влади чи місцевого самоврядування на укладення договорів оренди таких земельних ділянок.
Відтак після переходу до Немирівської міської ради наведених повноважень Договір оренди землі від 05.05.2018 не припинив свою дію, відповідач 1 в силу вимог закону набув статусу орендодавця у триваючих правовідносинах оренди разом із належними орендодавцю за Договором правами та обов`язками.
Станом на час розгляду справи внесено зміни до ч. 4 ст.13 вказаного Закону згідно із Законом України № 3993-IX від 08.10.2024 шляхом продовження можливості власникам невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям оформити право власності на неї до 01.01.2028.
Підсумовуючи, суд зазначає, що державна реєстрація права оренди на невитребувані (нерозподілені) земельні ділянки здійснюється без попередньої реєстрації права власності. Такі ділянки можуть передаватися в оренду за рішенням місцевої ради, але договір припиняється після реєстрації права власності. Якщо власник або його спадкоємці не оформлять право власності до 01.01.2028, земля буде передана у комунальну власність.
Тому ст. 19 Закону України "Про оренду землі" не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах. 
Правозастосовчою у даному випадку є норма ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", за приписами якої як у редакції на дату укладення Договору, так і на час розгляду справи, нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за відповідним рішенням можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки.
Поряд з цим сторони у п. 8 Договору визначили, що він укладається на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни, але в будь-якому випадку діє до закінчення збирання врожаю Орендарем. Після закінчення строку цього Договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії цього Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.
Тобто всупереч ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" сторони самостійно обмежили строк Договору до 7 років, не зазначаючи, що такий строк в силу Закону обмежується днем державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
Однак, виходячи з системного аналізу вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку щодо чинності Договору оренди землі від 05.05.2018, укладеного між Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області як Орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" як Орендарем.
У контексті частини третьої статті 16 ЦК України до позовів щодо захисту речових прав на нерухоме майно відноситься, зокрема, віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Згідно із статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Зміст приписів ст. 387 ЦК України свідчить, що предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення майна з чужого незаконного володіння.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Стаття 388 ЦК України встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, як фактично, тобто повернення його у фактичне володіння, так і у власність цієї особи. При цьому у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні або поновленні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 28 листопада 2018 року у справа № 504/2864/13-ц.
Велика Палата Верховного Суду сформулювала правові позиції щодо володіння орендарем нерухомим майном (постанова від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19): тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна; судове рішення про задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Отже, специфіка книжкового володіння полягає, серед іншого, в тому, що нерухомістю можуть володіти одночасно кілька осіб, але щодо різних речових прав. Зокрема, якщо зареєстровані право власності і право оренди нерухомого майна, то і особа, зареєстрована як власник, і особа, зареєстрована як орендар, визнаються фактичними володільцями нерухомої речі щодо права власності і права оренди відповідно.
Усталена практика Верховного Суду вказує на те, що і титульний володілець майна (постійний користувач, орендар) має право витребувати його від особи, яка незаконно володіє цим майном, без відповідної правової підстави. Це право забезпечується цивільним законодавством (ст. 387 ЦК України), зокрема, шляхом заявлення віндикаційного позову.
Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17.
Право оренди - це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування цим майном. Орендар як володілець і користувач земельною ділянкою фактично утримує її у себе та використовує.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №513/879/19 вказано на можливість витребування орендарем орендованої земельної ділянки за певних умов: (1) наявність в орендодавця первісного договору оренди землі з одним орендарем і нового договору оренди землі з іншим орендарем; (2) первісний орендар мав зареєстроване право оренди, однак таке право також зареєстрував новий орендар; (3) первісний орендар заявив вимогу про витребування у своє тимчасове (строкове) володіння орендованої земельної ділянки з тимчасового (строкового) володіння нового орендаря, а не власника земельної ділянки; (4) на момент задоволення цієї вимоги строк первісного договору оренди землі не сплив. Аналогічні висновки підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2025 у справі № 920/715/23.
Отже, у контексті змісту порушеного права позивача та змісту спірних правовідносин, на переконання суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" обрано належний та ефективний спосіб захисту в частині витребування спірної земельної ділянки із користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" у користування на праві оренди позивачу, що відповідає правовій природі віндикаційного позову.
Враховуючи встановлені обставини справи щодо чинності договору оренди земельної ділянки, укладеного із Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", наявного зареєстрованого права оренди на спірну земельну ділянку за позивачем та відповідачем 2, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо витребування земельної ділянки та про задоволення позову в цій частині.
Задовільняючи позовну вимогу про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0163, площею 2,9273 га з користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А", суд враховує викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17 позицію, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.
Визначаючись щодо позовної вимоги про визнання частково недійсним пункту 8 Договору оренди землі від 05.05.2018 щодо укладення договору на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни але в будь-якому випадку до закінчення збирання врожаю Орендарем, то суд уже надав відповідну оцінку чинності Договору оренди землі від 05.05.2018, укладеного між Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області як Орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" як Орендарем.
В силу усталеної практики Верховного Суду, враховуючи задоволену позовну вимогу про витребування земельної ділянки в оренду, оскарження ланцюга договорів чи окремої частини договору не є ефективним способом захисту прав. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т. ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи із оцінки наявних у справі доказів на предмет їх належності та допустимості, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову з вищенаведених мотивів. Водночас подані відповідачами заперечення не спростовують викладеного судом обґрунтування щодо часткового задоволення позову. 
В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн за задоволеною позовною вимогою покладаються на відповідачів порівну (по 1664 грн на кожного), та такі витрати в частині відмови у задоволенні позову в сумі 3028 грн залишаються за позивачем.
Визначаючись щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).
Як слідує з матеріалів справи, 07.07.2024 між Адвокатом Хитруком Іваном Сергійовичем (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (Клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги, предметом якого є зобов`язання Адвоката надати Клієнту юридичні послуги щодо здійснення усіма законними методами та способами представництва (надання правової допомоги) прав та інтересів Клієнта в усіх органах державної влади, в т.ч. судах України.
Додатковою угодою №2 від 26.01.2026 до Договору про надання правової допомоги від 07.07.2024 сторони погодили надання правничої допомоги Адвокатом Клієнту при розгляді справи за позовом ТОВ "ПК "Зоря Поділля" до Немирівської міської ради, Фермерського господарства "Агромрія-А" про визнання частково недійсним договору оренди землі від 05.05.2018, який укладений між Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", об`єктом за яким є земельна ділянка з кадастровим номером 0523080600:02:001:0163, площею 2,9273 га та про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0163, площею 2,9273 га з користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля". Крім того сторони погодили фіксований розмір гонорару, що становить 40000 грн з відповідним переліком послуг.
Сторони погодили, що оплата послуг Адвоката здійснюється Клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту зарахування витрат, стягнених з відповідачів на професійну правову допомогу, на банківський рахунок Клієнта (п. 3 Додаткової угоди №2 від 26.01.2026). 
Також матеріали справи містять ордер серії АВ №1267257 від 28.01.2026 на представництво інтересів позивача адвокатом Хитруком Іваном Сергійовичем та копію свідоцтва про право на заняття ним адвокатською діяльністю.
Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Частинами першою та другою статті 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Наведений порядок обчислення гонорару адвоката викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21. Також Велика Палата Верховного суду зазначила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Поряд з цим у п. 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 висловлено правову позицію, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару теж можливо доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки, зокрема, викладено у додатковій постанові ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 (провадження №12-94гс20).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №908/2702/21 від 12.01.2023 викладено висновок, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України.
Так, за приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Враховуючи зміст норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.
Оскільки доказів фактичної сплати відповідачем вартості витрат на правову допомогу матеріали справи не містять, суд враховує, що в силу приписів п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розподілу підлягають витрати на професійну правничу допомогу незалежно від того чи їх фактично сплачено чи має бути сплачено. Таку правову позицію викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. 
Окремо суд звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова від 12.05.2020 у справі №904/4507/18), що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання.
Поряд з цим сторони погодили, що оплата послуг Адвоката здійснюється Клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту зарахування витрат, стягнених з відповідачів на професійну правову допомогу, на банківський рахунок Клієнта (п. 3 Додаткової угоди №2 від 26.01.2026).
Відповідачами не подано клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, а також доказів, котрі могли б підтвердити неспівмірність таких витрат, поряд з цим підстави для застосування критеріїв, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України, на переконання суду, відсутні.
Водночас заявлений розмір гонорару адвоката перебуває в межах попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу, визначеному у позовній заяві.
Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 40000 грн.
У відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, то відповідному частковому задоволенню підлягають і витрати сторін на професійну правову допомогу (у співвідношенні 50 % - задоволено та 50 % - відмовлено).
Отже, за рахунок відповідачів підлягають відшкодуванню 20000 грн витрат позивача на професійну правничу допомогу (по 10000 грн з кожного), решта 20000 грн підлягають залишенню за Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля".
Керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 244, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.
2. Витребувати земельну ділянку з кадастровим номером 0523080600:02:001:0163, площею 2,9273 га з користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" (вул. Гагаріна, буд. 1-Е, с. Бондурівка, Вінницький район, Вінницька область, 22832, код ЄДРПОУ 44450498) у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (вул. Заводська, буд.150, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700, код ЄДРПОУ 34009446).
3. Стягнути з Немирівської міської ради (вул. Соборна, буд. 26, м. Немирів, Вінницький район, Вінницька область, 22800, код ЄДРПОУ 03772619) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (вул. Заводська, буд.150, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700, код ЄДРПОУ 34009446) 1664 грн - витрат на сплату судового збору та 10000 грн - витрат на професійну правничу допомогу.
4. Стягнути з Фермерського господарства "Агромрія-А" (вул. Гагаріна, буд. 1-Е, с. Бондурівка, Вінницький район, Вінницька область, 22832, код ЄДРПОУ 44450498) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (вул. Заводська, буд.150, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700, код ЄДРПОУ 34009446) 1664 грн - витрат на сплату судового збору та 10000 грн - витрат на професійну правничу допомогу. 
5. В решті позову відмовити, внаслідок чого витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 3328 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн залишити за позивачем.
6. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
7. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Оскільки в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
8. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 15 травня 2026 р.

Суддя А.А. Тварковський 

віддрук. прим.:
1 - до справи.