Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/5868/25 
номер провадження 2-а/695/45/26

25 травня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючої судді – Середи Л.В.,
за участю: 
секретаря с/з – Оніщенко Н.В.,
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Золотоноша справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від 28.02.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ:
Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Брусом С.М. подано до суду позовну заяву до ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від 28.02.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 28.02.2025 року позивача було зупинено працівниками поліції та після перевірки документів доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 . У приміщенні територіального центру комплектування позивачу усно повідомили, що 12.12.2024 року він не з`явився за повісткою, яка нібито направлялася йому раніше. Цього ж дня позивача було усно поінформовано про накладення на нього адміністративного штрафу в розмірі 17 000 грн, після чого відпущено.
Про наявність відкритого виконавчого провадження та застосування примусових заходів позивач дізнався лише 20.12.2025 року під час спроби здійснення розрахунку банківською карткою, коли виявив блокування рахунків Золотоніським ВДВС. З метою з`ясування обставин блокування рахунків, адвокат позивача звернувся до Золотоніського ВДВС, де отримав інформацію, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 146 від 28.02.2025 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а на її виконання 01.10.2025 року відкрито виконавче провадження № 79235555.
Представник позивача вважає оскаржувану постанову безпідставною та протиправною, оскільки позивач жодних повісток не отримував, про необхідність явки до ТЦК та СП належним чином не повідомлявся, а відтак був позбавлений можливості знати про обов`язок прибуття. Крім того, позивач наголошує на грубому порушенні відповідачем самої процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Зокрема, після примусового доставлення до ТЦК та СП позивачу лише оголосили про факт ніби-то неявки за повісткою та повідомили про притягнення до відповідальності. Внаслідок таких дій відповідача позивач був позбавлений передбачених Конституцією України та КУпАП прав, зокрема права на правову допомогу, надання доводів, заперечень та доказів. На думку сторони позивача, зазначені процедурні порушення є самостійними та безумовними підставами для скасування винесеної постанови.
За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить поновити строк на оскарження постанови, скасувати її, а справу про адміністративне правопорушення — закрити.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.01.2026 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
У лютому 2026 року відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 надано до суду письмові пояснення відповідно до яких останні, посилаючись на норми чинного законодавства, зазначили, що поштовим оператором «Укрпошта» на адресу позивача направлялась повістка №1407351 від 25.11.2024 з описом вкладення та повідомлення про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 05.12.2024 о 14:00 з метою уточнення даних. Конверт повернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, за твердженням відповідача, повістка про виклик ОСОБА_1 вважається належним чином врученою, а оскільки останній не з`явився вчасно до ІНФОРМАЦІЯ_3 та не пояснив поважність причини неприбуття, притягнення його до адміністративної відповідальності є правомірним.
Інших відзивів, пояснень чи заперечень від відповідачів не надходило.
У судовому засіданні 31.03.2026 представник позивача на задоволенні позову наполягав, вказував, що із змістом самої постанови він та позивач ознайомилися лише при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, а тому не могли подати позов раніше. Оскільки представники відповідачів у судове засідання не з`явились, останнє було відкладено. У подальшому представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.
Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відзив не надали.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Крім того ч. 2 ст. 175 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
З огляду на вказане, враховуючи належне повідомлення відповідачів про дату, час і місце засідання, суд вирішив провести розгляд на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно оскаржуваної постанови, остання винесена 28.02.2025 року, а позовна заява подана до суду 31.12.2025.
Судом встановлено, що оскаржувану постанову № 146 відносно позивача було винесено 28.02.2025 року, тоді як із даним позовом позивач звернувся до суду 31.12.2025 року, тобто з пропуском десятиденного строку, встановленого законом.
Водночас у позовній заяві позивач заявив клопотання про поновлення строку на оскарження постанови, обґрунтовуючи його тим, що копію оскаржуваного рішення він особисто не отримував, засобами поштового зв`язку вона на його адресу не направлялася, а у приміщенні ТЦК та СП його лише усно поінформували про накладення штрафу. Зі змістом оскаржуваної постанови сторона позивача ознайомилася лише після отримання доступу до матеріалів виконавчого провадження.
Оцінюючи поважність причин пропуску строку, суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих відомостей про направлення або вручення оскаржуваної постанови позивачу.
Як убачається з копії постанови, доданої позивачем, а також із копії, наданої відповідачем разом із письмовими поясненнями, у ній міститься запис про те, що «текст постанови зачитаний та зафіксований на бодікамеру, від підпису в постанові ОСОБА_1 відмовився».
Проте суд наголошує, що чинне законодавство, зокрема норми КУпАП, пов`язує початок перебігу строку на оскарження саме з моментом вручення (направлення) копії постанови особі, щодо якої її винесено, для забезпечення реалізації її права на судовий захист. Саме лише усне зачитування тексту постанови чи фіксація відмови від підпису на відеокамеру не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку надіслати або вручити примірник постанови особі у встановленому законом порядку. Доказів вручення оскаржуваної постанови позивачу або направлення її на адресу його місця проживання засобами поштового зв`язку відповідачем суду надано не було, як і не було надано жодних відеозаписів, які б могли підтвердити факт ознайомлення позивача із змістом вказаної постанови чи відмови від її отримання.
З огляду на відсутність підтвердження факту належного вручення або направлення копії оскаржуваної постанови позивачу у загальновстановленому порядку, суд вважає доводи позивача про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду обґрунтованими, а пропущений строк - таким, що підлягає поновленню.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №146 від 28.02.2025, відповідно до якої 28.02.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порушення вимог частин 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пунктів 1, 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, відповідно до Указу Президента № 65/2022 від 24.02.2022 року (зі змінами), відповідно до ст. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 року, будучи належним чином оповіщеним поштовим оператором «Укрпошта» про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 12.12.2024 о 14 год. 00 хв. (поштове відправлення направлялось на адресу задекларованого /зареєстрованого місця проживання громадянина та повернуте 08.12.2024 з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», при цьому особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання) до ІНФОРМАЦІЯ_1 не прибув, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як порушення військовозобов`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
Зазначеною постановою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17 000 грн.
Підпис про отримання позивачем постанови чи направлення її на адресу місця проживання останнього до матеріалів справи не надано.
Як вбачається з матеріалів справи вказана постанова була звернута до виконання та у жовтні 2025 року державним виконавцем Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №79235555, про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 34 000 грн.
Ухвалою суду від 09.01.2026 зупинено стягнення у виконавчому провадженні №79235555 до вирішення спору по суті.
Згідно витягу із системи «Резерв+», який надано позивачем, адресою місця проживання позивача зазначено: АДРЕСА_1 .
До пояснень ІНФОРМАЦІЯ_3 додано, окрім копії оскаржуваної постанови, повістку №1407351, яка адресована ОСОБА_1 та направлена за адресою: АДРЕСА_2 , про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 05.12.2024 о 14 год. 00 хв. для уточнення даних.
Згідно копії поштового повідомлення, яке додано до вказаної повістки, вказане поштове повідомлення повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_3 із відміткою згідно довідки про причини повернення « адресат відсутній за вказаною адресою».
Інші докази, які стосуються суті даного спору у матеріалах справи відсутні.
Надаючи оцінку доказам, які надані сторонами суд зазначає наступне.
Статтею 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідно до якої в редакції на час виникнення спірних правовідносин. Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1 ст.210-1 КУпАП). Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2 ст.210-1 КУпАП). Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3 ст.210-1 КУпАП).
Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Суд наголошує, що реалізація зазначених повноважень керівником ТЦК та СП не є дискреційною у вільному розумінні, а чітко обмежена встановленою законом процедурою. Посадова особа, яка розглядає справу, зобов`язана суворо дотримуватися вимог КУпАП щодо порядку виклику особи, складання протоколу (у передбачених законом випадках), ознайомлення з матеріалами справи та забезпечення права особи на захист. Недотримання керівником територіального центру комплектування процедурних гарантій, визначених статтями 254, 258, 268 та 277-2 КУпАП, нівелює законність прийнятого за результатами розгляду рішення та є самостійною підставою для визнання постанови протиправною.
Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до абзацу 1-2 частини 1, абзацу 1,8,15 частини 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк; у разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Відповідно до підпункту 2) пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560:
«Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».
Змінами, внесеними постановою уряду від 08 жовтня 2024р. №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам.
У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».
Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.
Так, у даній справі повістка безпосередньо позивачу вручена не була, працівниками пошти проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою».
Разом з тим, як наголошує позивач, він не отримував жодних повідомлень від суб`єкта поштового зв`язку ні на свій телефон, ні у паперовому вигляді в поштову скриньку про те, що на його ім`я надійшов лист від відповідача.
Суд зазначає, що з метою повного та всебічного розгляду даної справи необхідним є з`ясування факту належного інформування позивача про обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проаналізувавши надані відповідачем до суду дані, судом встановлено, що процедури вручення повістки не було дотримано, виходячи із наступного.
Після інформування адресата (у випадку інформування) не було дотримано процедури встановленої змінами, внесеними постановою уряду від 08 жовтня 2024 року №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку, оскільки докази повідомлення позивача за номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК» в матеріалах справи відсутні.
Наведені обставини дозволяють дійти висновку, що позивач був позбавлений можливості отримати сповіщення за наявним номером телефону про надходження рекомендованого листа та/або відповідним повідомленням за адресою.
На переконання суду, це є суттєвим порушенням порядку надсилання та вручення поштової кореспонденції в даній категорії відправлень, оскільки, відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Враховуючи вищезазначене, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів оповіщення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Беручи до уваги вищевказане, суд вважає, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та як наслідок, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Крім вказаного суд зазначає наступне.
Аналізуючи положення частин 6, 7 та 9 статті 258 КУпАП, суд зазначає, що винесення постанови за притягнення до відповідальності за ст. 210-1 КУпАП без складання протоколу про адміністративне правопорушення є правомірним виключно у разі: або неявки особи без поважних причин за умови наявності у ТЦК та СП підтвердних документів про належне отримання цією особою виклику (повістки) заздалегідь, або за наявності письмової заяви особи про згоду на розгляд справи за її відсутності. Будь-яке інше тлумачення цих норм, зокрема розгляд справи без складання протоколу за безпосередньої присутності особи, яка при цьому оспорює факт вчинення правопорушення, не погодилася на розгляд справи за її відсутності та не підписувала процесуальні документи, є грубим порушенням процедури, закріпленої законом.
Відповідно до п. 10 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 № 3, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про дату, місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три доби до дня розгляду справи.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про місце і час розгляду справи при підписанні протоколу (у разі його складення) або окремим повідомленням про розгляд справи (додаток 8), яке вручається особі особисто під підпис або надсилається (в тому числі централізовано) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу місця проживання (перебування), зазначену особою під час уточнення облікових (персональних) даних, або на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повідомляється про місце і час розгляду справи у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, якщо особа подала заяву про визнання правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову від 28.02.2025 року було винесено без складання протоколу безпосередньо в день доставлення позивача до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому відповідачем не надано жодних належних доказів (поштових повідомлень, розписок) на підтвердження того, що позивач був завчасно та належним чином повідомлений про виклик на 12.12.2024 року, як і не надано доказів наявності заяви позивача про згоду на притягнення до відповідальності без складання протоколу. 
Тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 безпідставно, всупереч вимогам ст. 258 КУпАП, застосував спрощений порядок розгляду справи та позбавив позивача гарантованих ст. 268 КУпАП процесуальних прав (зокрема, права на правову допомогу та подання заперечень).
Отже відповідач не дотримався приписів Інструкції №3 щодо повідомлення позивача про дату час розгляду справи, чим позбавив останнього можливості реалізувати гарантоване йому право на захист. 
Таке порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення є істотним, а тому є самостійною правовою підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності
Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Таким чином, законодавець визначив умову, за якої положення ст. 210-1 КУпАП не застосовуються.
З наявних матеріалів справи не вбачається, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей позивача в порядку електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.
Отже, відповідачем не доведено наявності передбачених законом умов, за яких позивач міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП (у розумінні примітки до ст.210 КУпАП), як і не доведено відсутності підстав для застосування у спірному випадку примітки до ст. 210 КУпАП.
Суд звертає увагу на те, що згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
З аналізу означених норм процесуального права можна виснувати, що в адміністративному процесі обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Разом із тим, відповідачем належного та достатнього доказу обставин, що викладені в постанові за справою про адміністративне правопорушення суду не надано.
Водночас суд зазначає, що ним були створені усі процесуальні умови для своєчасного надання доказів на підтвердження правомірності винесення постанови за справою про адміністративне правопорушення, однак відповідач жодних доказів суду не надав.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи зазначені вище норми процесуального права, суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.01.2026 року у даній справі було вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 79235555. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, відповідно до вимог частини 8 статті 157 КАС України, вжиті заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання даним судовим рішенням законної сили
Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 72, 77, 90, 241 - 247, 255, 286, 289, 292, 295 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови №146 від 28.02.2025 року по справі про адміністративне правопорушення, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від 28.02.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП – задовольнити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 146 від 28.02.2025 ОСОБА_2 за справою про адміністративне правопорушення, яке накладено на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Середа Л.В.