УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/2327/25 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В. 
Номер провадження №33/4805/921/26
Категорія ст.130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м.Житомир
Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кошиль О.Ю., захисника Закатюка О.А. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи не повідомив, 

встановив:

Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 березня 2026 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн. 

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 30 листопада 2025 року, о 23 год. 04 хв., в м.Радомишль по вул. Русанівська, керував транспортним засобом Рено Лагуна, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування транспортним засобом його було відсторонено. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду захисником Закатюком О.А. подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання про скасування постанови суду та прийняття нової постанови, якою закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами.
Зазначає, що ОСОБА_1 по вул. Русанівська, не керував транспортним засобом Рено Лагуна н.з. НОМЕР_1 , його зупинили безпідставно на іншому авто та звинуватили у керуванні в стані сп`яніння.
Вказує, що під час складання адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 , працівник поліції у незрозумілій формі створив видимість повідомлення ОСОБА_1 його прав та обов`язків, не повідомивши про право на захист, а коли останній сказав що не почув, працівник поліції повідомив, що в суді розберетесь. 
Стверджує, що також з матеріалів справи не вбачається, що водієм допущено будь-які порушення правил дорожнього руху, за які авто слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника Закатюка О.А. на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
 
За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у медичному закладі.
 
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

 
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові особи, яка має статус водія транспортного засобу від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

 
Так, з протоколу по адміністративне правопорушення від 30.11.2025 року, серії ЕПР1 №528238, 30 листопада 2025 року, о 23 год. 04 хв., ОСОБА_1 , в м. Радомишль по вул. Русанівська, керував транспортним засобом Рено Лагуна, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка що не відповідає обстановці. 
 
Як вбачається з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування із водієм ОСОБА_1 у співробітників поліції виникли підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер або в найближчому медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. Та на запитання: «Чи перебуває у стані алкогольного сп`яніння?», відповів: «Так, оформлюйте». Такі дії працівниками поліції були сприйняті як відмова від проходження огляду та на ОСОБА_1 був складений протокол.
 
Також, ОСОБА_1 не заперечував, що керував механічним транспортним засобом і це чітко вбачається з відеозаписів, в яких він вказує, що спочатку перегнав з іншого місця пошкоджений автомобіль Рено, а був зупинений переганяючи автомобіль Фольцваген.

 
ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за відмову у проходженні огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, яке вважається закінченим, в момент, коли особа розуміючи свій обов`язок пройти огляд та наслідки такої відмови відмовляється виконати таку вимогу працівників поліції. Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

 
Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі-Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі — спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
 
При цьому, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
 
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
 
Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

 
Зазначений вище відеозапис з портативних нагрудних камер поліцейських та службового автомобіля за своїм змістом є послідовним та відображає зазначені у протоколі події, тому відповідає п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18 грудня 2018 року №1026 та вимогам ст. 251 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 відмовився підписувати будь-які документи, та сам факт керування в стані алкогольного сп`яніння не заперечував.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За таких обставин, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами: протоколом про вчинене адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №528238 від 30.11.2025 року; відеозаписом поліцейських на диску від 30.11.2025 року, який наявний в матеріалах справи; направленнями на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 30.11.2025 року; розписками.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Апеляційний суд також наголошує, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ст. 130 КУпАП, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Твердження про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і був зупинений на іншому авто, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки для наявності складу правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП значення має сам факт керування будь-яким транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження огляду. Зазначені доводи зводяться до формального заперечення обставин, викладених у протоколі, однак не спростовують того що він був зупинений працівниками поліції при керуванні транспортним засобом, марка якого значення для правової кваліфікації не має. 

 
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду в цілому дав належну оцінку всім доказам у справі та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

 
Щодо доводів про законність підстав зупинки транспортного засобу не охоплюється диспозицією ст.130 КУпАП, а відтак не підлягає доказуванню у даній справі. Об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення не містить у собі елементи іншого правопорушення, а тому кваліфікація діянь особи здійснюється самостійно від інших видів адміністративної відповідальності. Дії працівників поліції щодо законності таких підстав зупинки мали б бути оскаржені в окремому порядку.

 
Доводи сторони захисту, що з матеріалів справи не вбачається, що водієм допущено будь-які порушення правил дорожнього руху, за які авто слід було зупинити, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
 
Суд вважає за необхідне зазначити, що незгода водія із причинами зупинки не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.

 
Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

 
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. 

 
Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Закатюка Олексія Анатолійовича залишити без задоволення, а постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського
 
апеляційного суду        В.В. Ляшук