ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/1592/25 пров. № А/857/28402/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Мандзія О.П., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року (головуючий суддя: Микитюк Р.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,- 
встановив:
ОСОБА_1 , 10.03.2025, звернувся з позовом до суду, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо врахування з 22.06.2023 заробітної плати відображеної у довідках від 10.05.2021 № 237, № 238, № 239, № 240, № 241, № 242, № 243, № 244, № 245, № 246, № 247 при обрахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача здійснити з 22.06.2023 перерахунок пенсії позивача з врахуванням заробітної плати відображеної у довідках від 10.05.2021 № 237, № 238, № 239, № 240, № 241, № 242, № 243, № 244, № 245, № 246, № 247 за періоди роботи вересень-жовтень 2010 року, березень-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року, січень-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року січень-квітень 2020 року відповідно та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 по справі № 300/5317/23, яке набрало законної сили 15.05.2024, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності від 19.07.2023 № 092850020782 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 10.09.2010 по 10.11.2010, та з 03.03.2011 по 20.04.2020 відповідно до записів трудової книжки та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV з 22.06.2023.
Так, позивачу на виконання вказаного судового рішення призначено пенсію по інвалідності. В той же час, відповідачем протиправно, на думку позивача, не зараховано заробітну плату відображену у довідках від 10.05.2021 № 237, № 238, № 239, № 240, № 241, № 242, № 243, № 244, № 245, № 246, № 247 за періоди роботи вересень жовтень 2010 року, березень-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року, січень-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року січень-квітень 2020 року. Позивач зазначив, що у відповідача наявні необхідні документи, які підтверджують розмір його заробітної плати у спірний період, а такі суми підлягали врахуванню при визначенні розміру пенсії на підставі статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає бездіяльність щодо врахування заробітної плати за вказані періоди протиправною та такою, що порушує його права на отримання пенсії в належному розмірі, тому просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у в Івано-Франківській області здійснити з 22.06.2023 перерахунок та виплату пенсії в Івано-Франківській області із врахуванням заробітної плати отриманої за вищевказані періоди відповідно до довідок про заробітну плату 10.05.2021 № 237, № 238, № 239, № 240, № 241, № 242, № 243, № 244, № 245, № 246, № 247.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо врахування з 22.06.2023 заробітної плати відображеної у довідках від 10.05.2021 № 237, № 238, № 239, № 240, № 241, № 242, № 243, № 244, № 245, № 246, № 247 при обрахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 22.06.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням заробітної плати відображеної у довідках від 10.05.2021 № 237, № 238, № 239, № 240, № 241, № 242, № 243, № 244, № 245, № 246, № 247 за періоди роботи вересень-жовтень 2010 року, березень-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року, січень-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року січень-квітень 2020 року відповідно та здійснити виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що у зв?язку з тим, що довідки про заробітну плату не підтверджені первинними документами, не надані документи, що підтверджують сплату страхових внесків, відповідно не можуть бути взяті до уваги при обчисленні розміру пенсії позивача, а тому в Головного управління не має підстав врахування заробітної плати позивача зазначеної у вище вказаних довідках.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.07.2023 ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності на підставі статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Заява позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області була скерована в Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області по принципу екстериторіальності для опрацювання.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.07.2023 № 092850020782 відмовлено позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, встановленого статтею 32 Закону № 1058-IV, відповідно до якої, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років. В результаті розгляду документів, доданих до заяви встановлено, що за доданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи в РФ з 10.09.2010 по 10.11.2010 та з 03.03.2011 по 20.04.2020 згідно записів в трудовій книжці та згідно довідок від 10.05.2021 №№ 237, 238, 239, 240, 241, 242, 243, 244, 245, 246 та 247, виданих ТзОВ «РусІнтеграл-Піонер», оскільки з 01 січня 2023 року РФ припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Пенсії громадянам, які працювали на території РФ призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Вказаним рішенням встановлено, що вік заявника 32 роки 05 місяців, страховий стаж обчислений згідно даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування складає 01 рік 05 місяців 00 днів. Працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Вказані обставини встановлені рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 по справі № 300/5317/23, яке набрало законної сили 15.05.2024.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 по справі №300/5317/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності від 19.07.2023 № 092850020782 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 10.09.2010 по 10.11.2010, та з 03.03.2011 по 20.04.2020 відповідно до записів трудової книжки та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV з 22.06.2023.
На виконання вказаного судового рішення, Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області призначено ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, враховуючи зазначені періоди роботи.
При цьому, при розрахунку заробітку для обчислення пенсії заробітна плата за періоди роботи з 10.09.2010 по 10.11.2010, з 03.03.2021 по 20.04.2020, враховані у нульовому еквіваленті.
Не погодившись із розрахунком розміру пенсії, позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо перерахунку пенсії на підставі довідок про заробітну плату. Листом від 12.02.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вказало, зокрема, що при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 не взято довідки про заробітну плату за періоди з 10.09.2010 по 10.11.2010, з 03.03.2011 по 20.04.2020 враховано у нульовому еквіваленті. Довідки про заробітну плату від 10.05.2021 № 237, № 238, № 239, № 240, № 241, № 242, №2 43, № 244, № 245, № 246, № 247, видані ТзОВ «РусІнтеграл-Пионер», не були предметом позовних вимог судової справи № 300/5317/23 то відповідно відсутні зобов`язальні вимоги в рішенні суду про врахування їх при розрахунку його пенсії (а.с. 20 та зворотна сторона).
Позивач вважаючи бездіяльність відповідача щодо врахування заробітної плати протиправною та такою, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення, звернувся до суду з метою захисту своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з врахуванням відомостей згаданої довідки при зарахуванні до стажу періоду роботи, охоплений періодом, зазначеного у вказаній довідці, є протиправною.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи норму права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції виходить із того, що вирішення даного спору має здійснюватися з урахуванням норм законів та підзаконних нормативно-правових актів у редакції, чинній на момент виникнення та врегулювання спірних правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення у разі втрати працездатності, безробіття, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Вказане право гарантується системою загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним із видів такого страхування є пенсійне страхування, правовідносини у сфері якого регулюються спеціальними законами, прийнятими на виконання зазначених Основ.
Конституційний Суд України у пункті 5 рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав, а також основи соціального захисту і форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правові засади функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, порядок призначення, перерахунку та виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі — Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV, громадяни України мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг у порядку, визначеному цим Законом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року у справі № 300/5317/23, яке набрало законної сили 15 травня 2024 року, позивачу зараховано до страхового стажу спірні періоди роботи на підприємствах, розташованих на території російської федерації, та призначено з 22 червня 2023 року пенсію по інвалідності відповідно до частини першої статті 30 Закону № 1058-IV.
Водночас, відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені вказаним судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи та не потребують повторного судового захисту.
Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії врегульований статтею 40 Закону № 1058-IV.
Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або у разі, якщо страховий стаж після 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також може враховуватися заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
При цьому заробітна плата за період до 01 липня 2000 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату, виданих у встановленому законодавством порядку, за умови підтвердження таких довідок первинними документами, а за період після 01 липня 2000 року — за даними персоніфікованого обліку.
Частиною четвертою статті 42 Закону № 1058-IV передбачено, що за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії може здійснюватися із заробітної плати за періоди страхового стажу, визначені статтею 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення або попереднього перерахунку пенсії.
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду України наділені правом витребовувати необхідні документи, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність відомостей, що містяться у них, з метою встановлення права особи на пенсію.
Питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі — Порядок № 22-1).
Згідно з абзацом другим підпункту 3 пункту 2.1 Порядку № 22-1, за бажанням пенсіонера може подаватися довідка про заробітну плату за період до 30 червня 2000 року із зазначенням первинних документів, на підставі яких її видано, та місця їх зберігання.
Пунктом 2.10 Порядку № 22-1 встановлено, що такі довідки видаються підприємствами, установами чи організаціями на підставі первинних бухгалтерських документів, а у разі їх ліквідації — правонаступниками або архівними установами. У випадку відсутності можливості оформлення довідки за встановленою формою архівні установи можуть видавати довідки відповідно до наявних у них даних.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, при прийнятті документів зобов`язаний перевірити правильність їх оформлення, відповідність відомостей, а також має право вимагати дооформлення документів та подання додаткових доказів, передбачених законодавством, і перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець визначив як порядок підтвердження заробітної плати для обчислення пенсії, так і повноваження органів Пенсійного фонду щодо перевірки поданих документів, що підлягає врахуванню судом при оцінці правомірності дій відповідача у спірних правовідносинах.
Пунктом 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. У разі ліквідації таких підприємств, установ чи організацій або припинення їх діяльності з інших причин, відповідні довідки видаються правонаступником або державними архівними установами. Якщо архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифруванням виплачених сум за видами заробітку, вони вправі видавати довідки відповідно до наявних в архівних фондах даних без додержання такої форми.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що роботодавець наділений правом видавати довідку про розмір заробітної плати на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, які містять відомості про нараховану та виплачену працівникові заробітну плату за відповідний період.
Отже, при зверненні особи із заявою про призначення чи перерахунок пенсії та поданні документів, що підтверджують відомості про трудовий стаж і заробітну плату, орган Пенсійного фонду насамперед зобов`язаний вчинити дії, передбачені пунктом 4.2 Порядку № 22-1, а саме перевірити належність оформлення та зміст поданих документів. Лише у разі виникнення обґрунтованих сумнівів щодо достовірності чи обґрунтованості поданих відомостей пенсійний орган вправі здійснити їх перевірку у визначеному законом порядку.
Як встановлено судом, 16 січня 2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати відповідно до довідок від 10 травня 2021 року №№ 237– 247.
До зазначеної заяви позивачем було долучено скановані копії довідок від 10 травня 2021 року №№ 237– 247, виданих ТзОВ «РусІнтеграл-Піонер», про нараховану заробітну плату за періоди роботи з вересня 2010 року по квітень 2020 року.
З матеріалів справи вбачається, що вказані довідки видані на підставі первинних бухгалтерських документів, а саме розрахунково-платіжних відомостей за відповідні періоди, містять помісячні суми заробітної плати, з яких здійснювалося нарахування страхових внесків до пенсійного органу.
Крім того, зазначені довідки засвідчені печаткою підприємства, підписані уповноваженими особами, містять відомості про фактичні суми заробітної плати позивача, а також інформацію щодо місцезнаходження підприємства, яким вони видані.
Разом з тим, відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що відомості про розмір заробітної плати, зазначені у поданих позивачем довідках, не відповідають первинним документам або є недостовірними.
За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивача з урахуванням відомостей про заробітну плату, зазначених у довідках від 10 травня 2021 року №№ 237– 247, за умови зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, є протиправною.
Стосовно доводів відповідача, викладених у спірному рішенні та апеляційній скарзі, про неможливість врахування заробітної плати, отриманої позивачем на території російської федерації, у зв`язку з припиненням участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 статті 13 зазначеної Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, які виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають чинності і у разі виходу держави-учасниці з Угоди.
Статтею 1 Угоди від 13 березня 1992 року закріплено принцип територіальності, відповідно до якого пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою зазначеної Угоди є взаємне визнання державами-учасницями зобов`язань щодо пенсійного забезпечення осіб, які набули право на пенсію на території будь-якої з держав-учасниць, а також забезпечення збереження набутих пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди передбачено, що її дія поширюється на всі види пенсійного забезпечення, встановлені законодавством держав-учасниць.
Згідно з частиною третьою статті 6 Угоди обчислення пенсії провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Отже, положення Угоди від 13 березня 1992 року, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, передбачають, що стаж, набутий на території держав-учасниць Угоди, а також заробіток за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, підлягають врахуванню при визначенні права на пенсію та обчисленні її розміру.
При цьому припинення участі російської федерації у зазначеній Угоді, так само як і набрання чинності Законом України № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до неї», не може бути підставою для неврахування при обчисленні пенсії заробітної плати, отриманої позивачем на території російської федерації, оскільки відповідні трудові відносини, нарахування заробітної плати та набуття пенсійних прав мали місце до прийняття вказаних рішень.
Окрім наведеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що питанню правових наслідків припинення участі РФ в Угоді від 13 березня 1992 року вже було надано оцінку у рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року у справі № 300/5317/23. У зазначеному рішенні суд дійшов висновку, що правовідносини щодо набуття позивачем спірного страхового стажу виникли до виходу України та РФ з вказаної Угоди, у зв`язку з чим її положення підлягають застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені зазначеним судовим рішенням, не підлягають доказуванню у даній справі та не потребують повторного доведення.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що надані позивачем документи, зокрема довідки про заробітну плату від 10 травня 2021 року №№ 237– 247, оформлені належним чином, містять усі необхідні реквізити та відомості, а тому не можуть бути поставлені під сумнів виключно з підстав припинення міждержавного співробітництва у зв`язку з військовою агресією російської федерації.
Позиція відповідача, яка зводиться до неврахування зазначених документів з огляду на припинення міжнародно-правових відносин, суперечить принципу верховенства права, оскільки реалізація позивачем права на пенсійне забезпечення не може ставитися у залежність від таких обставин.
З огляду на викладене, стаж, набутий на території держав-учасниць відповідних міжнародних угод, а також заробіток за періоди роботи, які зараховуються до страхового стажу, підлягають врахуванню при визначенні права на пенсію та обчисленні її розміру.
Крім того, відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обчислення страхових внесків здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, що підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які нараховуються страхові внески.
За змістом статті 1 зазначеного Закону, страхові внески є коштами, що підлягають сплаті у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а страхувальниками виступають роботодавці та інші особи, визначені законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж — це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески у встановленому розмірі.
Частинами першою, десятою та дванадцятою статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно у грошовій формі, у тому числі з доходів, виражених в іноземній валюті, які підлягають перерахуванню у національну валюту України за курсом, встановленим Національним банком України, а також підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Невиконання або неналежне виконання обов`язку зі сплати страхових внесків тягне застосування до страхувальника відповідних фінансових санкцій та юридичної відповідальності, передбаченої законом, що, зокрема, закріплено у статті 106 Закону № 1058-IV.
Таким чином, обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладено саме на страхувальника, а тому можливі порушення з його боку не можуть покладатися на застраховану особу та бути підставою для обмеження її права на пенсійне забезпечення.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що до страхового стажу підлягає зарахуванню період роботи особи за умови її участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та сплати страхових внесків.
Як встановлено судом, у довідках про заробітну плату від 10 травня 2021 року №№ 237–247 зазначено, що з відповідних сум заробітної плати здійснювалися відрахування до пенсійного органу російської федерації відповідно до встановлених тарифів.
Аналогічні правові висновки щодо необхідності врахування відповідних документів при призначенні та обчисленні пенсії неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема у справах № 583/392/17, № 234/3038/17, № 360/1628/17.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірне рішення відповідача про відмову у здійсненні перерахунку пенсії позивача з урахуванням заробітної плати за періоди роботи на території РФ за період з вересня 2010 року по квітень 2020 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що задля ефективного відновлення порушеного права позивача, необхідно визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо врахування з 22.06.2023 заробітної плати відображеної у довідках від 10.05.2021 № 237, № 238, № 239, № 240, № 241, № 242, № 243, № 244, № 245, № 246, № 247 при обрахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 22.06.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням заробітної плати відображеної у довідках від 10.05.2021 № 237, № 238, № 239, № 240, № 241, № 242, № 243, № 244, № 245, № 246, № 247 за періоди роботи вересень-жовтень 2010 року, березень-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року, січень-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року січень-квітень 2020 року відповідно та здійснити виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд
постановив:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року у справі № 300/1592/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. П. Мандзій 	
 	 	З. М. Матковська