ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 500/4889/25 пров. № А/857/54098/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Кушнір В.О.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року (суддя–Баб`юк П.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення – 12 листопада 2025 року),
в адміністративній справі №500/4889/25 за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 ,
про стягнення податкового боргу,

встановив:

У серпні 2025 року позивач Головне управління ДПС у Тернопільській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив: 1) стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі – 184720,25 грн..
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 184720 грн 25 коп..
З цим рішенням суду першої інстанції не погодилася відповідач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду не відповідає обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, оскржувались відповідачем в судовому порядку. При цьому, рішення суду, яким узгоджувалися в судовому порядку податкові зобов`язання, набрало законної сили 18 січня 2024 року, а тому строк сплати податкового зобов`язання сплив 01 лютого 2024 року. Таким чином, податковий борг не міг виникнути 01 лютого 2025 року. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Фізична особа ОСОБА_1 має податковий борг за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. 
Заборгованість згідно довідки про заборгованість складає 184720,25 гривень станом на 28.07.2025 та виникла за рахунок несплати узгоджених грошових зобов`язань, що нараховані згідно податкових повідомлень-рішень: від 30.03.2023: №0241251-2409-1912 на суму 8641,75 грн; №0241253-2409-1912 на суму 87545,25 грн; №0241254-2409-1912 на суму 39887,25 грн; №0241255-2409-1912 на суму 28593,50 грн; №0241256-2409-1912 на суму 19188,00 грн; №0241257-2409-1912 на суму 864,50 грн. (а.с. 9, 10, 11). 
У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 сум податкових зобов`язань Головним управлінням ДПС у Тернопільській області сформовано податкову вимогу форми "Ф" від 14.08.2023 №0003905-1306-1900 про сплату податкового бору та скеровано на його податкову адресу, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними копіями з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 12-16). 
Проте, вказана вимога про сплату податкового бору виконаною не була, що стало підставою для звернення до суду із цим адміністративним позовом. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України(далі -ПК України).
Відповідно до п.15.1 статті 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).
Податковим боргом, згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Тобто, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.
Відповідно до ст.38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України).
Необхідно врахувати, що згідно пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування. У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п.54.3.1-54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем узгодження.
За змістом п.56.18. ст.56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз.4 п.56.18 ст.56 ПК України).
Враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача несплаченого податкового боргу, то предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу в судовому порядку, зокрема, встановлення факту його сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі, в черговості, та за рахунок платежів, встановлених Податковим кодексом України.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу нараховано грошове зобов`язання відповідно до податкових повідомлень-рішень: - від 30.03.2023: №0241251-2409-1912 на суму 8641,75 грн; №0241253-2409-1912 на суму 87545,25 грн; №0241254-2409-1912 на суму 39887,25 грн; №0241255-2409-1912 на суму 28593,50 грн; №0241256-2409-1912 на суму 19188,00 грн; №0241257-2409-1912 на суму 864,50 грн., які були надіслані на адресу відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними копіями з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. 
Про наявність за відповідачем податкового боргу в сумі 184720,25 грн. свідчить довідка про наявність заборгованості з податків і зборів (обов`язкових платежів), що контролюються ГУ ДПС у Тернопільській області, розрахунок сум податкового боргу.
Податкові повідомлення-рішення від 30.03.2023 №0241253-2409-1912, №0241254-2409-1912, №0241255-2409-1912, №0241256-2409-1912, №0241257-2409-1912 відповідачем було оскаржено в судовому пордяку. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 у справі 500/3907/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. 
Так, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.03.2023 №0241252-2409-1912, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за 2022 рік в сумі 26750 грн. 10 коп.. В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. А саме, визнані законними та правомірними податкові повідомлення-рішення від 30.03.2023 №0241253-2409-1912 у розмірі 87 545,25 грн; №0241254-2409-1912 у розмірі 39 887, 25 грн; №0241255-2409-1912 у розмірі 28 593,50 грн; №0241257-2409-1912 у розмірі 864,50 грн.. 
Постановою Восьмою апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 року у справі 500/3907/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 у справі 500/3907/23 без змін. 
Ухвалами Верховного суду від 13.03.2024 року та від 17.04.2024 року у справі №500/3907/23 адміністративні провадження №К-990/7772/24, №К-990/12405/24 касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 року у справі 500/3907/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень повернуто скаржнику. 
На даний час суми податків є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу (узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків у термін). 
Доказів сплати вищезазначеної заборгованості відповідач суду не надав. 
Згідно пп.266.6.1. п.266.1 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1. пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходження кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платинку податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп.266.7.2 п.266.7 ст 266 ПК України).
Сума нарахованого податкового зобов`язання підлягає сплаті фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення відповідно до п.266.10 ст.266 ПК України.
Згідно пп.266.10.3. п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) пероіди (роки) в межах строків, визначениз пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
З метою погашення податкового боргу Головне управління ДПС у Тернопільській області, відповідно до вимог статті 59 ПК України сформувало податкову вимогу форми "Ф" від 14.08.2023 №0003905-1306-1900, яка була надіслана відповідачу. Доказів оскарження даної податкової вимоги або сплати вказаної у ній суми податкового боргу відповідач не надав.
Згідно з пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, податковий орган наділений повноваженням звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктами 95.2 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пункту 87.11 статті 87 цього Кодексу, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки за відповідачем рахується податковий борг щодо наявності та розміру якого відповідачем не подано до суду спростувань, не надано доказів його сплати, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення, наявні підстави для задоволення позову щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави податкового боргу в розмірі 184720,25 грн.. 
Такий висновок суду не спростований доводами апеляційної скарги відповідача і така є необґрунтованою по суті спірних правовідносин. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу судубез змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року в адміністративній справі №500/4889/25 за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. О. Кушнір