ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3963/26 Справа № 205/17669/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Курбанова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:    головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свисутнової О.В.,  Пищиди М.М., 
за участю секретаря – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 19 грудня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Новокодацького районного суду м. Дніпра із заявою про видачу обмежувального припису. У своїй заяві посилалася на те, що з 15 грудня 2017 року до 25 листопада 2024 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2022 року шлюб було розірвано. Не погодившись із вказаним рішенням, чоловік звернувся із апеляційною скаргою та переконував її відмовитися від позовних вимог та зберегти родину, на що вона погодилася. Проте, його поведінка стала ще гіршою, ОСОБА_2 став поводитися агресивніше, продовжив вчиняти фізичне насильство, проявляв психологічно нестабільну поведінку, нехтував сімейними цінностями. Усі сварки та нанесення ним тілесних ушкоджень заявниці вчиняв у присутності дитини. У квітні 2024 року чоловік вигнав її з квартири, не дозволивши забрати особисті речі та речі дочки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року шлюб було розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року визначено місце проживання малолітньої доньки із нею. Протягом подружнього життя з боку заінтересованої особи відбувалося систематичне домашнє насильство психологічного, економічного та фізичного характеру. 24 квітня 2022 року ОСОБА_2 наніс заявниці тілесні ушкодження. За фактом нанесення тілесних ушкоджень вона звернулася до правоохоронних органів, внаслідок чого було відкрито відповідне кримінальне провадження № 12022046650000258. 11 травня 2022 року ОСОБА_2 змінив замки на дверях квартири та перешкоджав їй у доступі до житла. Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу колишній чоловік продовжує вчиняти над заявницею насильство психологічного характеру. 25 березня 2025 року ОСОБА_2 , перебуваючи на робочому місці заявниці у відділенні банку, у присутності її колег та малолітньої дочки, погрожував їй фізичною розправою та поширював неправдиву інформацію, яка завдає шкоду її честі та гідності. 31 березня 2025 року стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Терміновим заборонним приписом серії АА № 569079 від 31 березня 2025 року заінтересованій особі було заборонено терміном 3 дні у будь-який спосіб контактувати із заявницею. 30 квітня 2025 року Новокодацьким районним судом м. Дніпра було задоволено її заяву та винесено обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , покладені певні обмеження, а саме заборонено наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Строк дії припису – шість місяців. ОСОБА_2 обов`язки, встановлені обмежувальним приписом, не виконував, спілкувався з нею, ображав в телефонних розмовах, принижуючи в присутності малолітньої доньки. В липні 2025 року під час дії обмежувального припису ОСОБА_2 взяв доньку для спільного проводження часу та не повернув в узгоджений час, тим самим порушив порядок дня дитини, пошкодив її психо-емоційний стан. Донька перелякалася, а батько проявляв агресивну поведінку, тим самим спричиняв страждання заявниці. Попередні дії та поведінка ОСОБА_2 під час дії обмежувального припису заподіюють їй та доньці психологічний біль, так як заявниця повинна вживати додаткові заходи щодо захисту дитини. Просить заяву задовольнити, видати обмежувальний припис ОСОБА_2 яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав відносно неї та її доньки, та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити ОСОБА_2 наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_4 за місцем їх проживання в АДРЕСА_1 та місць частого відвідування, якими є місце навчання дитини – Дніпровський ліцей № 67 «Джерело», заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з заявницею та їх малолітньою донькою, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (а.с.1-7).

Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 19 грудня 2025 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 та покладення на нього обов`язків – відмовлено (а.с.153156). 

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, заявляє вимогу про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її заяву у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, а невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо ОСОБА_2 можуть призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Зазначає, що судом залишено поза увагою, що саме агресивна поведінка заінтересованої особи в бік заявниці призвела до зміни поведінки дитини, яка стала боятися тата, не бажає з ним спілкуватися (а.с. 162-164).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені у заяві обмежувальні заходи по суті зводяться до врегулювання спору між батьками щодо способу та порядку спілкування з дитиною, що має вирішуватися виключно у позовному провадженні з урахуванням інтересів дитини та з дотриманням змагальності сторін або органам опіки та піклування відповідно до встановленої процедури, але ж ніяк не шляхом обмеження прав одного з батьків за процедурою видачі обмежувального припису.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_1 ( а.с. 42).
04.05.2022 року, на підставі висновку судово-медичного експерта № 931 Бюро судово-медичної експертизи», у ОСОБА_1 були виявлені легкі тілесні ушкодження, що мали незначні скороминущі наслідки ( а.с. 8-9).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с.40-41).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року місце проживання малолітньої ОСОБА_4 визначено з матір`ю - ОСОБА_1 (а.с. 38-40).
Постановою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 15 травня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 гривень ( а.с. 27-28).
Рішенням Новокодацького районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, відносно ОСОБА_2 видано обмежувальний припис строком на 6 місяців та покладено обов`язки: заборонити ОСОБА_2 наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_4 за місцем їх проживання в АДРЕСА_1 та місць частого відвідування, якими є місце навчання дитини – Дніпровський ліцей № 67 «Джерело», заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з заявницею та їх малолітньою донькою, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб ( а.с. 28-33).
Згідно повідомлення ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 зверталася на лінію «102» стосовно протиправних дій відносно неї та спільної доньки з боку ОСОБА_2 . Зазначені звернення було зареєстровано для надання відповіді відповідно до Закону України «Про звернення громадян»( а.с.75-76).
ОСОБА_2 пройшов психологічну діагностику та згідно складеного психологом ОСОБА_5 протоколу, психічний стан його стабільний, відхилів від норми не має ( а.с.73).
15.11.2025 року ГО «Марін клуб», практичним психологом ОСОБА_6 було складено довідку психодіагностичної роботи з ОСОБА_4 та рекомендовано продовжувати створювати оптимальні , психологічно комфортні , умови проживання дитини в атмосфері безпеки та довіри, обом батькам знайти порозуміння, уникати ситуацій та змін, які можуть порушити звичний уклад життя дитини та призвести до стресових ситуацій, дистрессу, організувати проведення відповідної психокорегувальної роботи психологом, з метою подолання переживань у дитини, що дозволить адаптуватися та побороти страхи, дасть отримати навички безпеки і, як наслідок, зменшить прояви тривожності, набуття нового досвіду використання прийомів зменшення психологічного напруження та тривоги, дихальні вправи тощо.( а.с.14-19).
Згідно повідомлення Управління-Служби у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , з врахуванням ситуації, яка склалася у стосунках з батьком, буде поставлено на облік дітей, які перебувають в складних життєвих ситуаціях.
05.12.2025 року фахівцем відділу соціальної роботи ДМЦСС у Новокодацькому районі м. Дніпра було складено акти оцінки потреб ОСОБА_1 , доньки ОСОБА_2 , згідно висновку якого основними чинниками складною життєвої ситуації в родині є конфлікт між колишнім подружжям, стан ОСОБА_4 на складну життєву обставину задовільний, потреби дитини задоволені, вплив факторів сім`ї та середовища – нейтральний ( а.с.142-147).

Так, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 263 ЦПК України, судовою практикою Верховного Суду, зазначає, що організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство — це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 09 лютого 2022 року у справі № 607/10853/21, провадження № 61-20491св21, від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 провадження № 61-13257св22.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції застосовані аналогічні норми матеріального права, як про це дійшов висновку Верховний Суд у своїх постановах, наведених вище, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
Судом першої інстанції вірно з`ясовано предмет звернення заявниці до суду та його підстави, зокрема, вчинення щодо неї з боку ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства, яке виражається в образах, приниженні її честі, гідності, нанесенні тілесних ушкоджень, погрози з боку ОСОБА_2 стосовно того, що забере і не поверне їх малолітню дитину, проте, не містять ознак психологічного та фізичного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства щодо неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено продовження настання ризиків насильства у майбутньому, у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком згідно із статтями 12, 81 ЦПК України.
Із наданих заявницею доказів, судом першої інстанції вірно встановлено, що жодним документом на підтвердження того, що на час звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Колегія суддів відзначає, що зворотнього ОСОБА_1 не довела і при розгляді її апеляційної скарги, оскільки зазначає цитування висновків суду та встановлених ним обставин, що досліджено та за такими обставинами судом прийнято рішення, з яким погоджується повністю колегія суддів.

Отже, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Разом з тим, належить наголосити, що Верховний Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Апелянт не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 19 грудня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2026 року.

Судді: