ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1606/26 Справа № 243/10832/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Соловйова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,
при секретарі судового засідання    Черняєвій С.П.,
за участю захисника адвоката    Нікітіна В.В.,
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності     ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката Нікітіна В.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а:
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 07.11.2025 року о 19 годині 52 хвилини в м. Слов`янську, вул. Свободи, буд. 22, керував транспортним засобом Opel Omega, р.н. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 7510. Результат позитивний - 0,77 ‰, що підтверджується тестом № 196. Від керування транспортним засобом відсторонено. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Нікітін В.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що відео повинно відображати сам факт вчинення правопорушення та факт руху, керування і зупинки транспортного засобу, а не складання матеріалів справи.
Наголошує, що огляду підлягають виключно водії транспортних засобів, яким ОСОБА_1 не є, оскільки не використовував автомобіль як водій за його прямим призначенням та своїми діями не приводив його у рух. Таким чином, пропозиція поліцейських пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння виходить поза межі їх компетенції та не відповідає закону. Жодних доказів того, що ОСОБА_1 є водієм та керує транспортним засобом, суду не надано.
Вказує, що у матеріалах справи відсутній відеозапис з камер працівників поліції чи інший доказ, який би підтверджував факт руху та керування ОСОБА_1 , який притягається до відповідальності, транспортним засобом. За відсутності доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення і, як наслідок, не може нести відповідальність, а будь-які його дії не утворюють юридичного складу.
Наголошує, що, незважаючи на той факт, що у співробітників поліції не було жодного доказу, що ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом, співробітник поліції, в порушення вимог ст. 266 КУпАП, не проінформував ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу, не пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Як видно з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 , що в разі незгоди з результатами огляду він має право пройти такий огляд у найближчому медичному закладі, не роз`яснив порядок проходження такого медичного огляду. Тобто співробітником поліції було порушено вимоги ст. 266 КУпАП.
Зауважує, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на відеозапис з відеореєстратора 472184, 472710, а тому таке відео не є належними та допустимими доказами, не може досліджуватись судом під час розгляду справи та братися до уваги.
Звертає увагу, що в направленні в графах дати та часу складення направлення зазначено: «07.11.2025 року, 19 год. 52 хв.», хоча у вказаний час співробітники поліції рухаються у службовому автомобілі, тобто вбачається фальсифікація матеріалів справи.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Нікітіна В.В., які підтримали доводи апеляційної скарги; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом та факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 506388 від 07.11.2025 року;
- результатом тестування Drager Alсotest 7510, прилад № ARMF-0325, тест № 196, згідно з яким 07.11.2025 року ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, вміст алкоголю склав 0,77 ‰. З результатом ОСОБА_1 був згоден, що підтверджується його підписом; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 був проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення чіткості мови, почервоніння шкіри обличчя. Огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alсotest 7510. Результат огляду на стан сп`яніння: проба позитивна - 0,77 ‰. З результатом ОСОБА_1 згоден, що підтверджується його підписом; 
- копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки - газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alсotest 7510 OIML» № ARMF-0325. Згідно з результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 «Метрологія». Свідоцтво чинне до 01 липня 2026 року; 
- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до КНП «МЦ ПЛЗ м. Краматорська» у м. Слов`янську від 07.11.2025 року; 
- рапортом поліцейського взводу № 1 роти ТОР БПП в містах Краматорську та Слов`янську УПП в Донецькій області ДПП капрала поліції Запішного К. від 07.11.2025 року; 
- постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 481127 від 07.11.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді попередження; 
- відеозаписами, які додані до матеріалів справи, відповідно до яких було зафіксовано рух транспортного засобу Opel Omega, р.н. НОМЕР_1 . Після того, як службове авто розвернулось та поїхало в напрямку вищезазначеного транспортного засобу, водій транспортного засобу Opel Omega припаркувався та вийшов з машини. Причина зупинки - непрацююче підсвічування номерного знака в темну пору доби. Під час перевірки документів було встановлено, що водієм є ОСОБА_1 . Водій не заперечував факт керування вищезазначеним авто, а саме повідомив, що їхав забрати доньку з магазину, де вона працює (04:17 хв. на відео). На питання працівників поліції водій ОСОБА_1 повідомив, що випив банку пива. Під час спілкування у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Водію було роз`яснено, що у разі виявлення ознак алкогольного сп`яніння він повинен на вимогу поліцейського пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. Водію повідомлено, що допустимою нормою є 0,2 проміле алкоголю в крові. Надалі водію запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, на що останній погодився. Було зроблено пробний забір повітря. Надалі ОСОБА_1 продув алкотестер Drager. Результат позитивний - 0,77 ‰. З результатом водій ОСОБА_1 погодився (23:12 хв. на відео). Крім того, вбачається, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення водію ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП. Працівники поліції ознайомили водія зі змістом складеного щодо нього протоколу, заперечень чи клопотань від нього не надходило. 
Вказані докази досліджені судом апеляційної інстанції, є належними і допустимими, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом та перебування його у стані алкогольного сп`яніння під час такого керування.
Так, дослідженими матеріалами встановлено факт руху та зупинки транспортного засобу, перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, тобто факт керування ним транспортним засобом.
Апеляційний суд наголошує, що норми чинного КУпАП та відповідної Інструкції не вимагають обов`язкової відеофіксації керування особою транспортним засобом, такий факт підлягає доведенню сукупністю доказів, які вказують, що особа керувала транспортним засобом. Більш того, саме фіксування особи в стані руху є технічно неможливим, а тому на підставі всіх наявних доказів у справі суд встановлює доведеність або спростування факту керування транспортним засобом особою, на яку складено протокол.
У даному випадку, як вбачається з відеозапису поліцейських, після зупинки транспортного засобу одразу з водійського місця вийшов ОСОБА_1 та пішов у протилежному напрямку, будь-яких інших осіб не було. Під час спілкування з водієм поліцейський наголосив, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння. На питання поліцейського ОСОБА_1 відповів, що алкогольні напої не вживав, у подальшому зазначив, що вживав банку пива, а потім наголосив, що вживав дві банки пива. У зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння інспектор поліції запропонував пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу. На вказану пропозицію ОСОБА_1 погодився. За результатами проходження огляду встановлений результат сп`яніння водія, який перевищує допустиму норму. З результатом проведеного огляду ОСОБА_1 погодився.
Апеляційний суд наголошує, що за час спілкування з поліцейськими та пропонування останньому пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 жодного разу не зазначив, що не керував транспортним засобом, не заперечив перебування за кермом та перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, в апеляційній скарзі не зазначено, хто саме керував транспортним засобом, на думку сторони захисту, а тому така позиція вказує на спосіб захисту задля уникнення адміністративної відповідальності та, як наслідок, адміністративного стягнення.
Отже, за сукупністю досліджених доказів факт керування транспортним засобом Opel Omega, р.н. НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 доведений поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності в апеляційного суду не виникає.
Доводи сторони захисту про порушення порядку проведення огляду є неспроможними, оскільки апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Згідно з п. 7 розділу І вищенаведеної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Виходячи з аналізу наведених положень, лише в разі відмови водія проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у разі непогодження з результатом проведення такого огляду поліцейський пропонує пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Однак у даному випадку ОСОБА_1 погодився проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу, після встановлення результату, який перевищив допустиму норму, ОСОБА_1 на запитання поліцейського погодився із встановленим результатом, сумніву щодо встановлених показників не навів, його поведінка вказувала на повну та беззаперечну згоду з результатом.
У зв`язку з цим в інспекторів поліції не було підстав пропонувати останньому проходити огляд у закладі охорони здоров`я, оскільки положення закону містять певний алгоритм для реалізації такої вимоги.
Посилання захисника на те, що направлення на проведення огляду складене за часом, коли автомобіль ще рухався, не вказують на порушення порядку проведення огляду або на недопустимість доказів. Так, у направленні зазначений час вчинення правопорушення, тобто керування ОСОБА_1 транспортним засобом із подальшим виявленням у нього ознак сп`яніння, що не є порушенням вимог Інструкції. Крім того, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводяться в присутності поліцейського, яким водій доставляється до закладу охорони здоров`я, а тому зазначення часу у бланку направлення в даному випадку не вказує на порушення порядку проведення огляду.
Отже, дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування ним транспортним засобом та перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
Апеляційний суд також враховує те, що у своєму рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom, заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
У процесі доказування вини доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Інші доводи сторони захисту не вказують на порушення вимог закону, що, у свою чергу, потягло б визнання доказів недопустимими або вказувало б на відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Отже, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Нікітіна В.В., апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанову винесено з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Нікітіна В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА