ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/22610/25 пров. № А/857/15041/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року, ухвалене суддею Брильовським Р.М. у м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження у справі №380/22610/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України, головного інспектора будівельного нагляду другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Державної інспекції архітектури та містобудування України Домашовця Романа Степановича, головного інспектора будівельного нагляду другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Державної інспекції архітектури та містобудування України Ляшенка Микити Сергійовича про визнання протиправним і скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів - Державної інспекції архітектури та містобудування України, головного інспектора будівельного нагляду другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Державної інспекції архітектури та містобудування України Домашовця Романа Степановича, головного інспектора будівельного нагляду другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Державної інспекції архітектури та містобудування України Ляшенка Микити Сергійовича, в якому просив визнати протиправним та скасувати припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 10.10.2025. 
В обґрунтування позовних вимог окрім покликань на те, що позапланова перевірка проведена з істотними порушеннями Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку №533, зокрема, абзауц 16 частини 1 статті 41 Закону № 3038 та абзацу 4 підпункту 3 пункту 11 Порядку № 553, а саме: будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам, стандартам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, також вказує на помилковість висновків відповідача про те, що позивач є замовником самочинного будівництва. Позивач наголошує, що лист Відділення поліції № 2 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області вих. № 312779-2025 від 29.09.2025 не є належним та допустимим доказом для встановлення того, що саме він особисто здійснював будь-які дії по встановленню металевої конструкції на земельній ділянці із кадастровим номером 4623010100:01:015:0561 як замовник будівництва суб`єкт містобудування, а тому в даному випадку мало місце надання йому такого статусу без належних та допустимих доказів всупереч положенням п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 3038 та п. 1 Порядку № 553. Позивач стверджує, що він не є суб`єктом містобудування, замовником будівництва, оскільки не є власником чи користувачем земельної ділянки із кадастровим номером 4623010100:01:015:0561, не має у власності чи управлінні будь-яких будівель чи споруд на вказаній земельній ділянці, та не є і не входить до жодних житлово-будівельних (житлових) кооперативів. Відповідно до інформації, наявної в Реєстрі речового права, власником земельної ділянки із кадастровим номером 4623010100:01:015:0561 є ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу № 730 від 24.04.2024, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвим В.А. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач - Державна інспекція архітектури та містобудування України оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмвити з наступних підстав.
Так, матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Державної інспекції архітектури та містобудування України: головним інспектором будівельного нагляду другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Державної інспекції архітектури та містобудування України Домашовцем Романом Степановичем, головним інспектором будівельного нагляду другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Державної інспекції архітектури та містобудування України Ляшенком Микитою Сергійовичем здійснено позапланову перевірку на об`єкті будівництва автомики за адресою вул. Болоня, 157, м. Миколаїв, Стрийський район, Львівська область та за наслідком проведення контрольного заходу винесено припис про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 10.10.2025, вимогами якого є усунути у встановленому законодавством порядку допущені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою АДРЕСА_1 . Зі змісту припису слідує, що встановленим суб`єктом господарювання є ОСОБА_1 .
Позивач, вважаючи згаданий припис протиправним, звернувся до суду з вимогою про його скасування.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові, економічні, соціальні та організаційні засади здійснення містобудівної діяльності в Україні, спрямовані на створення повноцінного життєвого середовища для населення, забезпечення охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів та збереження об`єктів культурної спадщини, визначені Законом України «Про основи містобудування».
Стаття 1 Закону № 2780-XII визначає, що містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.
Відповідно до статті 6 Закону № 2780-XII законодавство України про містобудування складається з Конституції України, цього Закону, законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність» та інших нормативно-правових актів, що видаються на їх виконання.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у зазначеній сфері, центральним органом виконавчої влади, уповноваженим на здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, та іншими органами в межах повноважень і в порядку, визначених законодавством.
Таким органом державного архітектурно-будівельного контролю є Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності», який відповідно до преамбули до нього спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до положень статті 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначеним Законом встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Такий контроль проводиться безпосередньо на об`єктах будівництва шляхом здійснення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
При цьому позаплановою вважається перевірка, яка не передбачена затвердженим планом роботи відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Однією з визначених законом підстав для проведення позапланової перевірки є надходження звернення фізичної або юридичної особи щодо порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Підготовчі та будівельні роботи, які здійснюються з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженої проєктної документації або будівельного паспорта забудови земельної ділянки, а також виконуються без набуття права на їх проведення, підлягають зупиненню до усунення відповідних порушень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 34 Закону № 3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;
Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється (абзац 1 частини другої статті 36 Закону № 3038-VI).
Згідно із пунктом 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 № 466 (далі також Порядок № 466) будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та, зокрема, подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.
Відповідно до частини третьої статті 41 Закону № 3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема: безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню (пункт 1); складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону (пункт 2); у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом (пункт 3).
Аналогічні повноваження органів державного архітектурно-будівельного контролю зазначені й у пункті 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 (далі - Порядок № 553), відповідно до якого посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених абзацом шістнадцятим частини першої статті 41 Закону №3038-VI.
Відповідно до абзацу 4 пункту 14 Порядку № 553 суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний виконувати вимоги інспекції щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Слід зазначити, що припис органу державного архітектурно-будівельного контролю є індивідуальним актом, який зобов`язує суб`єкта містобудування усунути виявлене порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та/або зупинити підготовчі і будівельні роботи. Такий припис забезпечує не тільки реагування на конкретне правопорушення, а й захист публічного інтересу у дотриманні встановленого законом порядку здійснення будівельної діяльності, недотримання якого формує ризик практики самочинного будівництва з розрахунком на подальше формальне виправдання вчиненого порушення.
Водночас правомірність припису підтверджується за двома умовами:
- дотриманням процедури його прийняття;
- наявністю порушення, яке зафіксоване приписом.
При цьому порушення процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягне за собою протиправність його наслідків (ultra vires action - invalid act). Проте, окремі дефекти адміністративного акта можуть стосуватися не його змісту, а процедури його ухвалення.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процедурне порушення, допущене суб`єктом владних повноважень при прийнятті рішення, може слугувати підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування лише тоді, коли це порушення мало безпосередній вплив або об`єктивно могло вплинути на зміст прийнятого рішення (постанови Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18, від 22 травня 2020 року у справі № 825/2328/16, від 16 березня 2023 року у справі № 400/4409/21, від 24 квітня 2023 року у справі № 560/2210/19, від 26 квітня 2023 року у справі № 380/1418/22, від 22 червня 2023 року у справі № 560/813/20).
Тобто за існування принципу "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" слід також розрізняти випадки дії принципу "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".
Розмежування між істотним (фундаментальним) та неістотним (формальним) порушенням визначається через з`ясування того, чи могло рішення суб`єкта владних повноважень бути іншим за умови неухильного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.
Крім того, з позицій розумності та доцільності певні процедурні вимоги мають розглядатися не як умови дійсності самого акта, а як вимоги до суб`єкта владних повноважень, уповноваженого на його прийняття. Залежно від характеру порушення воно може мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а у випадках, коли порушення є суто формальним, - взагалі не впливає на його дійсність.
При цьому суд при перевірці законності припису оцінює обґрунтованість його вимог на момент винесення.
Так, відповідно до пункту 5 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органу державного архітектурно-будівельного контролю; вимога головного інспектора будівельного нагляду ДІАМ про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; вимога правоохоронних органів щодо проведення перевірки, складена на підставі ухвали слідчого судді.
Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів.
Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язана пред`явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки.
Відповідно до частини першої пункту 9 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.
Згідно з пунктом 13 Порядку № 553 суб`єкт містобудування щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі, зокрема через електронний кабінет, свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.
Положеннями пунктів 16 та 17 Порядку № 553 визначено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.
У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт. У приписі обов`язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.
Таким чином, Порядок № 553 регламентує, що акт перевірки складається та підписується в останній день перевірки, а у випадку наявності порушень містобудівного законодавства – складається протокол та припис, тобто і протокол і припис повинні бути складені в останній день перевірки разом із актом.
Проведення позапланового заходу на об`єкті будівництва за адресою: вул. Болоня, 157, м. Миколаїв, Стрийського району, Львівської області повинно було відбутись у період з 15 серпня 2025 року до 28 серпня 2025 року відповідно до направлення на проведення перевірки та наказу відповідача, однак оскаржуваний припис виданий тільки 10.10.2025, тобто поза межами строку проведення перевірки, а отже із порушенням Порядку № 553.
У справі, що розглядається, підставою для реагування органу ДАБК було звернення фізичної особи про можливе порушення вимог містобудівного законодавства.
Як вказано в оскаржуваному приписі, посадові особи ДІАМ виснували, що позивач вчинив порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, оскільки під час проведення перевірки 28.08.2025 на земельній ділянці з кадастровим номером 4623010100:01:015:0561 зафіксовано наявність металевої конструкції на фундаментній основі з наявними виводами комунікацій з водопостачання та водовідведення, і така фіксація відбулась із території заявниці скаржника гр. ОСОБА_3 , що запросила посадових осіб ДІАМ на свою земельну ділянку з врахуванням листа Відділення поліції № 2 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області вих. №312779-2025 від 29.09.2025, у якому вказано про встановлення суб`єкта господарювання.
З огляду на доводи позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Суб`єктами містобудування за положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.
За визначенням, наведеним у ст. 1 цього Закону, замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. Дії, спрямовані на виконання функцій замовника будівництва, може виконувати особа, якій доручено вчинення дій з виконання підготовчих та/або будівельних робіт на підставі та у межах, встановлених договором доручення.
Отже, суб`єктами містобудівної діяльності визначаються особи (фізичні особи, юридичні особи), які здійснюють діяльність, зазначену у положеннях статті 1 Закону України «Про основи містобудування».
Як вже зазначалось вище, згідно статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Отже, з наведеного слідує, що державний архітектурно-будівельний контроль, як захід, спрямований на дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, здійснюються у відношенні замовників, проектувальників, підрядників та експертних організацій, тобто суб`єктів містобудівної діяльності.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо:
а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил;
б) зупинення підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом.
Верховний Суд у постанові від 30 березня 2023 року у справі № 580/303/22 дійшов висновку, що право посадових осіб ДАБК видавати приписи про усунення порушень пов`язано з проведенням перевірок, результатом яких є встановлення порушень у сфері містобудівної діяльності, а акти реагування можуть стосуватись лише суб`єктів містобудівної діяльності.
За таких обставин припис може бути видано лише суб`єкту містобудівної діяльності, яким допущено порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, та відносно якого здійснено державний архітектурно-будівельний контроль.
Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2018 року по справі № 804/1844/16 вказував на те, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється щодо суб`єктів містобудування, якими, зокрема, є замовники. Після проведення перевірки контролюючий орган, у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складає протокол разом з приписом. Один примірник припису надає суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль. Виконання цього припису покладається на суб`єкта містобудування.
У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2018 року по справі № 804/2455/16 також вказано, що складення оспорюваного припису відносно позивача, який не є замовником будівництва і не здійснював містобудівної діяльності на вказаному об`єкті, є протиправним.
Фактично посадовим особами ДІАМ був встановлений факт здійснення самочинного будівництва за адресою: вул. Бороня,157, м. Миколаїв, Стрийський район, Львіська область.
Згідно змісту припису, головними інспекторами ДІАМ був опрацьований Реєстр будівельної діяльності та шляхом перевірки відомлстей, що містяться у реєстрі за параметрами пошуку «адреса будівництва: вул. Болоня, 157, м. Миколаїв, Стрийський район, Львівська область» та «кадастровий номер - 4623010100:01:015:0561» інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, станом на дату надання відповіді не виявлено. Суб`єкта містобудування самостійно ДІАМ не вдалося ідентифікувати. Встановлено, що будівництво станом на 28.08.2025 відбувалось без документів, що дають право на виконання підготовчих і будівельних робіт. На ОСОБА_1 як суб`єкта господарювання вказано листом відділення поліції №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 29.09.2025 №312779-2025.
ОСОБА_1 категорично заперечує факт, що він є замовником будівництва та здійснював відповідне будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером 4623010100:01:015:0561.
Як слушно зазначив суд першої інстанції, позивач не є та не може бути замовником будівництва, оскільки не є власником чи користувачем земельної ділянки із кадастровим номером 4623010100:01:015:0561 та не має у власності чи управлінні будь-яких будівель чи споруд на вказаній земельній ділянці, а отже не є та не може бути суб`єктом містобудування визначеним п. 1 Порядку № 553 та п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 3038.
Ба більше, відповідно до інформації, наявної в Реєстрі речового права, власником земельної ділянки із кадастровим номером 4623010100:01:015:0561 є гр. ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу №730 від 24.04.2024, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвим Валентином Анатолійовичем.
Будь-яких доказів у підтвердження власного висновку про те, що позивач є замовником будівництва автомийки за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі до суду не надали.
Тобто, посадовим особами ДІАМ в ході проведення перевірки не з`ясовані обставини щодо особи замовника будівництва, що є суттєвим та впливає на подальшу можливість прийняття відповідних актів реагування.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскільки відсутні належні та достеменні докази того, що позивач є замовником будівництва, а він цей факт заперечує, підстави вважати саме ОСОБА_1 за встановлених обставин суб`єктом містобудування у даному випадку відсутні.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04), відповідно до якої принцип належного урядування передбачає обов`язок державних органів діяти послідовно, прозоро та у спосіб, який забезпечує юридичну визначеність правовідносин. Орган державної влади, який не дотримується власних процедур або не забезпечує їх належного застосування, не може отримувати вигоду від власних порушень.
З огляду встановлену судом відсутність з боку позивача порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а також те, що приписи про усунення порушення вимог законодавства видаються саме суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, оскаржуваний припис про усунення порушень, винесений 10.10.2025 з вказівкою на встановлення ОСОБА_1 суб`єктом містобудування (замовником будівництва) є протиправним та підлягає скасуванню.
Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку №11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі №380/22610/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк