Номер провадження: 22-ц/813/1266/26 
Справа № 516/717/23
Головуючий у першій інстанції Под`ячева І. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за поданням головного державного виконавця Біляївського відділу Державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Лебедєва Є.Є. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності та стягнення вартості майна, на ухвалу Теплодарського міського суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Под`ячевої І.Д. 06 серпня 2025 року у м. Теплодар Одеської області, -

встановила:

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 11 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності та стягнення вартості майна було задоволено частково.
Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку автомобіля Skoda Octavia Combi, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 2003 року випуску.
Виділено автомобіль марки Skoda Octavia Combi, державний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 2003 року випуску, у власність ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 94234 грн. компенсації замість 1/2 частки у праві спільної часткової власності на автомобіль марки Skoda Octavia Combi, державний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 2003 року випуску.
Рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання.
Постановою від 06 серпня 2024 року відкрито виконавче провадження № 75722751 на підставі виконавчого листа № 516/717/23 виданого судом 29 липня 2024 року.
Згідно виконавчого листа, примусовому виконанню підлягає стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 94234 грн. компенсації замість 1/2 частки у праві спільної часткової власності на автомобіль марки Skoda Octavia Combi, державний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 2003 року випуску.
Державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 , оскільки боржник вищевказане рішення суду не виконує. 
Ухвалою Теплодарського районного суду Одеської області від 06 серпня 2025 року подання головного державного виконавця Біляївського відділу Державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Лебедєва Є.Є. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 було задоволено.
Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Теплодарського міського суду Одеської області у справі № 516/717/23, що набрало законної сили 25 липня 2024 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні подання відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що ще 02 жовтня 2024 року державним виконавцем Лебедєвим Є.Є. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , у розмірі 20% від усіх видів доходу, за місцем офіційного працевлаштування боржника у ТОВ «Букрембуд». На виконання вказаної постанови товариство щомісячно, починаючи із жовтня 2024 року, здійснювало відрахування та перераховувало кошти на депозитний рахунок Біляївського ВДВС, що підтверджується численними квитанціями. Крім того, безпідставними є твердження державного виконавця про неодноразовий перетин кордону ОСОБА_1 , оскільки з відповіді ДПСУ вбачається, що у період з 01 січня 2025 року по 17 липня 2025 року відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону.
Сторони про розгляд справи на 10 березня 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у державного виконавця Біляївського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеси) знаходиться виконавче провадження № 75722751 з примусового виконання виконавчого листа № 516/717/23, виданого 29 липня 2024 року, Теплодарським міським судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 94234 грн. компенсації замість 1/2 частки у праві спільної часткової власності на автомобіль марки Skoda Octavia Combi, державний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 2003 року випуску.
Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження права боржника ОСОБА_1 у виїзді за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, рішення суду перебуває на виконанні рік, а тому порушує право стягувача на своєчасне та повне виконання рішення суду, ухвалене на його користь.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду необґрунтованим, виходячи з наступного.
Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Конституційна гарантія вільного пересування фізичної особи не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи вільно залишати територію України, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.
Згідно ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стецов проти України» від 11 травня 2021 року Європейський суд вважає, що, по-перше, намір боржника у разі несплати судового боргу важко встановити та значною мірою така оцінка суб`єктивна; по-друге, це не може бути єдиною підставою для обмеження, яке є предметом спору, якщо воно триває довше, аніж протягом короткого початкового періоду. Відповідна служба має бути спроможна пояснити, яким чином заборона на поїздки може сприяти стягненню заборгованості з урахуванням конкретного випадку заявника та інших обставин справи.
Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.
Згідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. Громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо, він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у зазначеному випадку.
Отже, обов`язковою умовою для звернення державного виконавця з відповідним поданням є ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, а отже, державний виконавець при зверненні до суду з відповідним поданням, зобов`язаний обґрунтувати та надати відповідні докази ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань.
Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17.
Колегія суддів приймає до уваги, що подання приватного виконавця не містить обґрунтування наявності фактів ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, що свідчить про те, що виконавцем не надано належних, достовірних та достатніх доказів, які «поза розумним сумнівом» могли б свідчити про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, умисно ухиляється від виконання, покладених на нього зобов`язань по сплаті боргу.
Більш того, колегія суддів враховує, що Біляївський відділ державної виконавчої служби у відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 повідомив, що 07 серпня 2024 року постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти боржника.
У той же день, 07 серпня 2025 року, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.
02 жовтня 2024 року державним виконавцем Лебедєвим Є.Є. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , у розмірі 20% від усіх видів доходу, за місцем офіційного працевлаштування боржника у ТОВ «Букрембуд». 
14 лютого 2025 року на адресу ВДВС надійшла заява боржника про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій.
17 лютого 2025 року постановою державного виконавця боржнику визначено поточний рахунок у банку для здійснення видаткових операцій.
Таким чином, станом на дату звернення державним виконавцем до суду першої інстанції із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 - 04 серпня 2025 року, роботодавцем боржника ТОВ «Букрембуд» щомісячно, починаючи із жовтня 2024 року, здійснювалось перерахування коштів на депозитний рахунок Біляївського ВДВС, що не могло не бути відомо державному виконавцю. 
Вказані обставини безумовно свідчать про те, що боржником ОСОБА_1 вживаються дії, направлені на виконання судового рішення про стягнення з нього суми боргу.
Крім того, безпідставними та такими, що вводять суд в оману, є викладені у поданні державного виконавця доводи про неодноразовий перетин кордону ОСОБА_1 , оскільки з відповіді ДПСУ вбачається, що у період з 01 січня 2025 року по 17 липня 2025 року відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо задоволення подання державного виконавця про застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України, не здійснив жодних процесуальних дій для перевірки викладених у поданні доводів державного виконавця, які є безпідставними, чим порушив передбачене положеннями Конституції України право ОСОБА_1 вільне залишення території України.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що приватним виконавцем не надано належних та допустимих доказів, в порядку ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення, адже факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Враховуючи зазначене, колегія суддів, приймаючи до уваги невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, доходить висновку про скасування ухвали Теплодарського районного суду Одеської області від 06 серпня 2025 року із одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця Біляївського відділу Державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Лебедєва Є.Є. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Теплодарського районного суду Одеської області від 06 серпня 2025 року — скасувати, ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні подання головного державного виконавця Біляївського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеси) Лебедєва Є.Є. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 — відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 08 травня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе