П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року м. Київ

Справа №357/11760/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/988/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Цуранова А.Ю. 11 квітня 2025 року в м. Біла Церква та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2025 року, 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості поліпшення житла,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати їх спільною сумісною власністю квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що з 30 серпня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі відповідачем та вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Під час спільного проживання, 01 листопада 2021 року було придбано за спільні кошти нерухоме майно, а саме квартиру в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Вказує, що на даний час останній одноосібно володіє та користується спірним майном, не визнає право власності позивача на частку у майні та вважає, що квартира належить лише йому.

18 грудня 2023 року відповідачем ОСОБА_2 була подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , в обґрунтування якої відповідач вказував на те, що в період шлюбу сторонами придбано за 351000 грн квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ним. На час придбання квартира не була придатна до проживання, її стан був занедбаний, за технічними характеристиками рік спорудження будинку 1957 року побудови, а тому сторони проживали в орендованому житлі. 
Після початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну відповідач за зустрічним позовом разом з дитиною з 10 березня 2022 року виїхала за межи Україна та до України не поверталась. У зв`язку з цим у квартирі були припинені будь-які роботи і можливість повернутися до ремонту виникла лише через 2-3 місяці. Таким чином відповідач зробив капітальний ремонт (провів невід`ємні поліпшення житлового приміщення) спірної квартири після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем, проживає в ній на даний час, здійснює завершення ремонтних робіт та облаштування квартири. Зокрема, ним придбано та встановлено нові вбудовані меблі та побутову техніку, придбано в кредит газовий котел VIESSMANN Vitopend 100-W Al JB Kombi RLU 24 kw вартістю 23852 грн. Вартість проведених робіт та облаштування квартири становить суму 337541,18 грн. Отже у разі задоволення вимог ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири, нею буде отримано право на майно, яке без її участі здобуло покращений, якісний вигляд, в якому відбулось невід`ємне поліпшень житлового приміщення (капітальний ремонт) за кошти відповідача. А тому відповідач просив стягнути ОСОБА_1 на його користь компенсацію вартості витрат на проведення невід`ємних поліпшень житлового приміщення (капітального ремонту) спірної квартири в розмірі 1/2 частини, а саме 168770,59 грн та судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишено за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості поліпшення житла - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості витрат на проведення невід`ємних поліпшень житлового приміщення (капітального ремонту) квартири АДРЕСА_2 , в розмірі 93549,26 грн.
В задоволенні решти вимог зустрічного позову - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1776,84 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що сторони з 30 серпня 2013 року по 14 лютого 2023 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали квартиру в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тож за презумпцією спільності права власності подружжя, вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності, а отже підлягає поділу за результатами вирішення цієї справи по 1/2 частині за кожною із сторін.
Суд першої інстанції також вказав на те, що після фактичного припинення шлюбних відносин позивачем за зустрічним позовом витрачено на ремонт спірної квартири 179129,51 грн, 1/2 частину яких слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за зустрічним позовом.
Щодо кредитного договору на купівлю газового котла, то суд першої інстанції вказав на те, що отриманий ОСОБА_2 кредит використаний в інтересах сім`ї, що створило обов`язки для його дружини ОСОБА_1 .
Разом з тим, більшу частину коштів в погашення вказаного кредиту було сплачено ОСОБА_2 під час зареєстрованого шлюбу та фактичних шлюбних відносин між сторонами, що за презумпцією спільності права власності подружжя вважається сплаченим за рахунок спільних коштів. З огляду на зазначене стягненню з ОСОБА_1 підлягає 1/2 коштів, сплачених відповідачем після 01 жовтня 2022 року, що становить 3 984,94 грн.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2025 року заяви представників сторін про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн та витрати на оцінку майна в розмірі 1000 грн.
В задоволенні решти вимог - відмовлено.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу за заявами сторін, районний суд виходив з того, що у справі наявні заперечення обох сторін щодо стягнення таких витрат, врахував досвід адвокатів та витрачений представниками сторін час при наданні правничої допомоги у даній справі, процесуальну поведінку сторін, а також зважаючи на правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, тому з урахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, принципу розумності та справедливості, вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн судових витрат на правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 не погодилась із рішенням суду від 11 квітня 2025 року в частині задоволених зустрічних позовних вимог, її представником подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на те, що висновки суду в цій частині необґрунтованими і незаконними, при розгляді справи порушено норми процесуального та матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Представник позивача зазначає, що прийняття до розгляду зустрічного позову та розгляд позовів в одному провадженні є помилковим, оскільки предметом первісного позову є поділ спільного майна подружжя, водночас предметом зустрічного позову є стягнення компенсації вартості поліпшення житла. Ці позови обґрунтовуються відмінними підставами, до позовних заяв додані різні докази, предмет доказування є нетотожним, тобто позови не є взаємопов`язаними та їх спільний розгляд не був доцільним, вони виникають із відмінних правовідносин. Враховуючи зміст вимог зустрічного позову, вважає, що вимоги за вказаними позовами не можуть зараховуватися, що вимоги за вказаними позовами не взаємопов`язані, а прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом лише ускладнило вирішення справи, а тому вбачається, що їх спільний розгляд є недоцільним.
Щодо задоволення зустрічних позовних вимог, то представник зазначає, що під час розгляду справи, судом першої інстанції не було враховано, що додані на підтвердження вимог зустрічного позову докази, а саме фіскальні та товарні чеки, квитанції й видаткові накладні про купівлю товарів та засобів для ремонту не містять в собі будь яких даних про те, що вони були використані саме при ремонті спірної квартири і саме позивач здійснював ці витрати. А показання свідків є сумнівними, оскільки вони лише бачили, що ОСОБА_2 проводив у будинку якісь ремонтні роботи. При цьому свідки не підтвердили ні дати, ні обсягів, ні вартості самих робіт, не були свідками придбання будівельних матеріалів, ні використання саме цих матеріалів саме в квартирі позивача та відповідача. Тому дані покази свідків судом першої інстанції не мали бути прийняті до уваги.
Щодо кредитного договору на купівлю газового котла, то, оскільки шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 30 серпня 2013 року було розірвано 12 січня 2023 року, і цей період сторони за спільні кошти утримували спільне майно та проводили в ньому ремонтні роботи - дані вимоги також не підлягали задоволенню.
Також представник звертає увагу суду, що згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 243/5477/15, здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.
Представник також зазначає, що у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції позивач очікує понести судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу. Орієнтовний розмір суми судових витрат становить 20000 грн витрати на професійну правничу допомогу. Докази понесення судових витрат будуть надані до суду додатково у визначений ЦПК України термін.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 не погодився рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог його зустрічного позову, його представником подана апеляційна скарга, в якій вона вказується на те, що під час судового розгляду ОСОБА_2 було пред`явлено до суду оригінал заяви ОСОБА_1 від 11 травня 2022 року поданої до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про винесення судового наказу про стягнення аліментів, де вказано: «станом на сьогодні ми з боржником не підтримуємо шлюбних відносин, проживаємо окремо та маємо на меті звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу».
Отже, при прийнятті судового рішення у даній справі, судом було проігноровано доказ, який спростовує достовірність твердження позивача щодо часу припинення шлюбних відносин і не взято до уваги письмовий доказ, який підтверджує недостовірність свідчень сторони, а отже ставить під сумнів дату припинення шлюбних відносин між сторонами саме з 01 жовтня 2022 року.
На підставі викладеного, просить скасувати частково рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги зустрічного позову повністю.

Позивач ОСОБА_1 оскаржила й додаткове рішення суду першої інстанції, її представником була подана апеляційна скарга, яка мотивована тим, що ними було подано апеляційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року, в якій вони просили скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. В свою чергу, якщо основне рішення скасовано, то і додаткове рішення, яке було ухвалено на його основі, також втрачає свою силу.
При цьому, надані первісним позивачем докази є належними та допустимими доказами понесення витрат на правову допомогу, які у встановленому законом порядку не спростовані відповідачем. А тому заява первісного позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача за первісним позовом витрат на правову допомогу у заявленому ними розмірі - 30000 (тридцять тисяч) гривень.
На підставі викладеного, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та постановити у справі нове рішення, яким заяву адвоката Семенюти Р.А. про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю, а у задоволенні заяви представника відповідача за первісним позовом про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Відзиви на апеляційні скарги сторонами не подавалися.

В судовому засіданні адвокат Семенюта Р.А. підтримав подані в інтересах ОСОБА_1 апеляційні скарги з підстав викладених у ній та просив про задоволення заявленими ними вимог. Проти доводів апеляційної скарги сторони відповідача заперечував, вказуючи на їх безпідставність.
Відповідач ОСОБА_2 у заяві від 11 вересня 2025 року просив розглядати справу без його участі (т.2, а.с. 117). В жодне призначене апеляційним судом засідання будучи належним чином повідомленим не з`явився, у зв`язку колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується сторонами лише щодо зустрічного позову, а тому в частині вимог первісного позову не становить предмет апеляційного перегляду, так як виходить за межі доводів апеляційних скарг.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюб, який розірвано заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2023 року у справі № 357/8427/22 (т.1 а.с.13-16).
Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23 жовтня 2013 року, актовий запис № 1828 (т.1 а.с.12).
01 листопада 2021 року на ім`я ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарною І.О., реєстровий № 3430. Загальна площа квартири складає 58,4 кв.м., житлова - 37,8 кв.м., має три житлові кімнати.
Пункт 4.5 договору має застереження, що покупець ( ОСОБА_2 ) перебуває в зареєстрованому шлюбі і набуває вказану квартиру у спільну сумісну власність за згодою своєї дружини, ОСОБА_1 , згідно заяви, справжність підпису на якій засвідчено Цвинтарною І.О., приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області 01 листопада 2021 року, зареєстрованою в реєстрі за №3429, зміст якої доведений до відома «ПРОДАВЦЯ» до підписання цього договору. (т.1 а.с. 75-76).
Право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 листопада 2021 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарною І.О., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2493186932020, що вбачається з витягу № 5003941801017 від 14 серпня 2023 року (т.1 а.с.17-19).
В матеріалах справи також міститься звіт про оцінку майна ТОВ «Інфо-Центр Консалт» від 17 серпня 2023 року, відповідно до якого вартість спірної квартири складає 542400 грн. Оцінка була проведена на підставі укладеного договору № ІЦК-00-7 на проведення оцінки майна від 17 серпня 2023 року між ТОВ «Інфо-Центр Консалт» та ОСОБА_1 , а також акт прийому-передачі виконаних робіт за вказаним договором на суму 1000 грн та платіжна інструкція про оплату вказаної суми (т.1 а.с.20-43).
Стороною відповідача надані копії фіскальних та товарних чеків, квитанцій, видаткових накладних, про купівлю товарів та засобів для ремонту за період з 28 березня 2022 року по 09 листопада 2023 року на суму 353189,45 грн, заявки на доставку товару, акти здачі-прийняття робіт, а також та фотографії квартири до ремонту, під час ремонту та після проведених ремонтних робіт (т.1 а.с.79-124, 149-181).
Обставина придбання 20 березня 2022 року газового котла VIESSMANN Vitopend 100-W AlJB Kombi RLU 24 kw + Коаксіальний комплект, підтверджується видатковою накладною № 157775, чеком про оплату та гарантійним талоном № 20231124173624. (т.1 а.с. 133,135,136)
Згідно з анкетою-заявою № 407029805 від 21 лютого 2022 року про акцепт ОСОБА_2 публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», відповідно до якої надано споживчий кредит в розмірі 23911 грн, строком на 24 місяці, для придбання газового котла VIESSMANN Vitopend 100-W AlJB Kombi RLU 24 kw + Коаксіальний комплект. З графіку платежів за договором № 407029805 від 21 лютого 2024 року та лист про погодження кредиту вбачається, що повернення кредиту передбачалось 12 платежів по 1 992,78 грн. Довідкою АТ «Сенс Банк» від 27 листопада 2023 року підтверджується обставина закриття кредиту № 407029805 від 21 лютого 2022року (т.1 а.с.125-132,134).
ОСОБА_2 здійснював погашення заборгованості за договором № 407029805 від 21 лютого 20224 року, щомісячними платежами в розмірі 1992,78 грн, у період з 21 лютого 2022 року по 05 січня 2023 року, що підтверджується копіями платіжних інструкцій (т.1 а.с.137-148).
Довідкою АТ «Сенс Банк» від 27 листопада 2023 року підтверджується обставина закриття кредиту № 407029805 від 21 лютого 2022 року (т.1 а.с.125-132,134).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказане кореспондується зі статтею 368 ЦК України.
Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Крім того, частиною сьомою статті 57 СК України встановлено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17 та в постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 451/847/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 362/6056/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 444/372/18.
Відповідно до висновків Верховного Суду, наданих у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 243/5477/15-ц, здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року при розгляді справи № 214/6174/15-ц роз`яснила, що як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову ухвалюється судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, а співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального дорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Таким чином, істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони з 30 серпня 2013 року по 14 лютого 2023 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали спірну квартиру. Суд першої інстанції виходив з презумпції спільності права власності подружжя та зробив висновок, що вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині за кожною із сторін. В цій частині сторони погодились з висновками суду першої інстанції, так як їх апеляційні скарги не містять вимог про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
Звертаючись із зустрічним позовом відповідач вказував на проведені ним поліпшення у спірній квартирі, як під час шлюбу так і після його розірвання та просив стягнути відповідача позивача половину їх вартості в розмірі 168770,59 грн.
Суд першої інстанції вирішуючи спір визнав частково доведеною вимогу зустрічного позову та прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача компенсації вартості витрат на проведення невід`ємних поліпшень житлового приміщення їх спільної з відповідачем квартири, виходячи із суми витрат понесених відповідачем після фактичного припинення шлюбних відносин.
Колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
По-перше, поліпшення квартири, на які посилається відповідач, стосуються лише ремонту квартири та її оздоблення. Разом з тим надані відповідачем докази не містять дійсних підтверджень виконання ремонтно-будівельних робіт саме у спірній квартирі та проведення оплати відповідачем, а покази свідків не є належними доказами на підтвердження вказаних обставин, як то вірно вказує сторона позивача. 
Належними доказами підтверджується придбання відповідачем газового котла, для чого відповідачем був отриманий та погашений кредит. Однак газовий котел, з урахуванням його встановлення у спірній квартирі, також став невід`ємною її частиною та не був заявлений як окремий об`єкт спільного майна сторін, тому підстав для компенсації відповідачеві частини його вартості не вбачається. 
Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною спірної квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. 
По-друге, будь-яких переобладнань та добудов, внаслідок яких змінилася б сама квартира як об`єкт нерухомості не відбулося. Сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Тобто ремонт у спірній квартирі не є таким поліпшенням квартири, що доводить істотність збільшення її вартості в період перебування сторін у шлюбі. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення. Проте матеріали справи не містять даних про те, що саме внаслідок проведених ремонтних робіт відбулось істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з позивача коштів, що понесені відповідачем на поліпшення квартири, оскільки відповідач не надав належних і допустимих доказів того, що спірна квартира за час шлюбу істотно збільшилася у своїй цінності внаслідок його власних трудових або грошових затрат. 
Таким чином доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 по суті спору слід визнати такими, що знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення районного суду, а доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 з урахуванням встановлених обставин та практики Верховного Суду є безпідставними. 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
З огляду на вказане, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених коштів на поліпшення квартири в розмірі 93549,26 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про залишення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 без задоволення.

Здійснюючи перегляд додаткового рішення у справі, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2024 року у справі № 905/830/21 зазначив, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати. Таким чином, скасування первісного судового рішення за результатом розгляду касаційної скарги є самостійною підставою для скасування додаткового судового рішення до нього (подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 911/132/14, від 06 грудня 2023 року у справі № 910/10294/22, від 21 січня 2026 року у справі № 684/491/21).
Розглядаючи дану справу, колегія суддів, зважаючи на похідний характер додаткового рішення суду першої інстанції від 11 квітня 2026 року, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу, дійшла висновку про його скасування у зв`язку зі скасуванням первісного судового рішення районного суду.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У ч. 1 ст. 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, п.1 1 ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.
Верховний Суд у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц вказав на те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

Судом встановлено, що після ухвалення рішення по справі представник позивача за основним позовом звернувся у суд із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі. 
Так, позивач ОСОБА_1 у відзиві на зустрічний позов ОСОБА_2 вказала попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача за первісним позовом надано суду копії документів: договір про надання правової допомоги № 03/01 від 03 січня 2024 року, укладений між клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Адвокатського бюро «Руслана Семенюти»; додаток № 1 від 08 січня 2024 року до договору про надання правової допомоги № 03/01 від 03 січня 2024 року; рахунок-фактура № 03/01 від 08 січня 2024 року за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги № 03/01 від 03 січня 2024 року на суму 10000 грн, виписка АТ «Райффайзен Банк» від 15 січня 2024 року про сплату 10000 грн АБ «Руслана Семенюти» за договором про надання правової допомоги № 03/01 від 03 січня 2024 року на суму 10000 грн. В матеріалах справи також міститься ордер серії АІ № 1522122 від 04 січня 2024 року про надання адвокатом Адвокатського бюро «Руслана Семенюти» Семенютою Р.А. правничої допомоги клієнту ОСОБА_1 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Семенюти Р.А. серії КС № 5185/10 від 17 липня 2014 року. (т.2 а.с. 22-27)
Відповідно до додаткової угоди судові витрати в розмірі 30000 грн є фіксованим гонораром, який не змінюється в залежності від досягнення чи недосягнення позитивного результату по справі, якого бажає клієнт. При цьому, додатком передбачено сплату частини гонорару в розмірі 10000 грн відразу після підписання договору та залишку гонорару в розмірі 20000 грн - протягом 30 днів з дня набранням рішення законної сили.
Також заяву про ухвалення додаткового рішення було подано представником відповідача.
На підтвердження витрат на правничу допомогу надано суду копії наступних документів: договір про надання правової (правничої) допомоги від 04 грудня 2023 року, укладений між клієнтом ОСОБА_2 та адвокатом Любченко Н.Ю.; додаткова угода від 04 грудня 2023 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 04 грудня 2023 року; квитанцію до прибуткового касового ордера № 9 від 14 лютого 2024 року про сплату ОСОБА_2 адвокату Любченко Н.Ю. за договором 20000 грн. (т.2 а.с. 39-42)
Відповідно до додаткової угоди, відповідачем за первісним позовом понесено витрати на послуги правничої допомоги адвоката Любченко Н.Ю. в розмірі 20000 грн що є гонораром, до складу якого входить в тому числі оплата представницьких дій в розмірі 1500 грн за межами робочого місця адвоката, одна представницька дія в розмірі 500 грн за межами робочого місця адвоката.
Зі справи убачається, що ОСОБА_2 не подавав заяви про зменшення витрат на правничу допомогу понесених ОСОБА_1 .
У зв`язку з тим, що додаткове рішення суду першої інстанції втратило силу у зв`язку зі скасуванням рішення районного суду (основного судового рішення), яким вирішувалося питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені витрати на правничу допомогу адвоката під час розгляду справи у суді першої в сумі 30000 (тридцять тисяч) грн.

Окрім цього позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача понесені витрати на проведення оцінки спірного майна в розмірі 1000 грн, що підтверджується договором № ІЦК -11-7 від 17 серпня 2023 року, актом " ІЦК-11-7 від 17 серпня 2023 року прийому-передачі виконаних робіт та платіжною інструкцією від 16 серпня 2023 року.
Положеннями ст. 133 ЦПК України визначені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Висновок про оцінку вартості майна був наданий позивачем на виконання вимог процесуального закону щодо визначення ціни позову та розміру судового збору, а отже витрати на його складенні зумовлені розглядом справи. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, тому на її користь з відповідача підлягає стягненню 1000 грн витрат на проведення оцінки майна.

Щодо заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 , то колегія зауважує, що за результатами апеляційного перегляду справи, у задоволенні зустрічного позову останнього відмовлено в повному обсязі, а тому на підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати відповідача не підлягають компенсації за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року - задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року в частині вимог зустрічного позову про стягнення компенсації вартості витрат на проведення невід`ємних поліпшень житлового приміщення (капітального ремонту) квартири АДРЕСА_2 , в розмірі 93549,26 грн - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2025 року - задовольнити.
Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2025 року - скасувати.
Заяву ОСОБА_1  про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн та 1000 грн витрат на оцінку майна.
Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - залишити без задоволення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук