Справа № 215/8620/25
2/215/1067/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді – Камбул М.О., 
при секретарі судового засідання – Савельєвої Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Київська районна адміністрація м. Одеса про позбавлення батьківських прав, -
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача.
03.11.2025 представник позивача, адвокат Лященко А.М., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків. 
В обґрунтування позову представник вказує, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 24.09.2010 року. Від шлюбу у позивача та відповідача народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, спільне життя з відповідачем не склалося, та 25.05.2022 шлюб було розірвано та відповідач з цього часу з позивачем та дитиною не проживає і знаходиться за кордоном. 
Представникк вказує, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти створились умови, які шкодять інтересам дитини. Батько дитини тривалий час знаходиться закордоном. Крім того, 14 липня 2022 року позивач зареєструвала новий шлюб, від цього шлюбу народилася дитина. Два роки позивач з дітьми та новим теперішнім чоловіком мешкають в Одесі. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному позивача утриманні, що є підставою для позбавлення батьківських прав відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України.

Стислий виклад позиції відповідача.
18.12.2025 на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача, адвокат Гайдаш Є.В. вказує, що позов не підлягає задоволенню, оскільки посилання позивача в позові не відповідають дійсності, так як після припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, батько постійно спілкується з донькою, зокрема засобами електронного зв`язку, адже дійсно декілька років перебуває за межами України. У 2024 позивач звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а у подальшому звернулась до виконавчої служби із заявою про примусове виконання судового рішення. Оскільки, на рахунки відповідача було накладено арешт, останній сплачував аліменти безпосередньо на користь доньки ОСОБА_4 з банківського рахунку відкритого на ім`я своєї цивільної дружини ОСОБА_5 з відповідним призначенням платежу. Тобто відповідач сплачував та сплачує зараз аліменти безпосередньо на банківский рахунок доньки ОСОБА_6 . Впродовж 2024-2025 відповідачем було сплачено на користь доньки аліментів на суму понад 112 000,00 грн. У свою чергу, позивач приховує цей факт від органів державної виконавчої служби та суду, створюючи хибну думку, що батько не допомагає дитині матеріально, у зв`язку із чим відповідачем ініційовано звернення до суду із заявою про звільнення від сплати аліментів у зв`язку із виконанням судового рішення та відсутністю заборгованості. Більш того, позивач тривалий час обмежувала відповідача у спілкуванні з дитиною. 
Окрім того, представник звертає увагу суду, що перебування відповідача за межами України, жодним чином не свідчить про невиконання батьком своїх батьківських обов`язків. Також вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки ОСОБА_6 не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довела і не надала суду доказів, у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав. Таке позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя, а в даній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне свідоме невиконання чи недобросовісність виконання відповідачем своїх обов`язків, відсутні будь-які беззаперечні докази її винної поведінки стосовно дитини.

Заяви, клопотання учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Лященко А.М. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представник подала заяву в якій просила проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача, адвокат Гайдаш Є.В. в судове засідання не з`явилися, 18.12.2025 через канцелярію суду подали відзив на позов в якому просили відмовити в задоволенні позову та 08.05.2025 заяву в якій представник просить проводити розгляд справи за їх з відповідачем відсутності.
Представник третьої особи, Київської районної адміністрації ОМР, Лозовенко М. в судове засідання не з`явилася, 06.05.2026 через канцелярію суду подала висновок по справі.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 11:00 год. 08.12.2025, за правилами загального позовного провадження, витребувано інформацію.
Ухвалою суду від 09.04.2026 у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 10-00 год. 08.05.2026.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , у відомостях про батьків вказано: батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.09.2011 (а.с. 23).
25.05.2022 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №215/7976/21 (а.с. 27), та 14.07.2022 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 14.07.2022 (а.с. 21).
До матеріалів справи позивачем долучено довідку видану КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР, згідно якої, ОСОБА_3 була задекларована з 29.06.2023 по 04.05.2025 та на прийомі перебувала з матір`ю, молодшим братом та вітчимом. Рекомендації виконувалися в повному обсязі (а.с. 24).
З довідки №64 від 28.08.2025 виданої начальником Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Тіщенко Є. вбачається, що згідно з матеріалами ВП №75910321 відкритого 27.08.2024 про вионання судового наказу №215/4987/24, 2-н/215/1033/24 від 07.08.2024 виданого Тернівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття, станом на 28.08.2025 наявна заборгованість зі сплати аліментів та становить 50157,25 грн. (а.с. 16, 18).
Відповідно до доданої характеристики, видної Mental training club Indigo, Кіра навчалася у «Indigo Mental Training Club» з 2021 по 2023 рік. За час навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина. Має високі досягнення у навчанні, відповідальна та активна, завдання виконувала часто та свідомо. Дуже дружня та добра дитина до всіх дітей у класі. Мати, ОСОБА_1 , регулярно відвідувала батьківські збори, цікавилась життям дитини, моніторила поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, контролювала регулярне відвідування ОСОБА_10 занять, виконання домашніх завдань та забезпечила дитину усім необхідним для тренувань. Оплату також здійснювала мати. Батько, ОСОБА_2 , із дитиною не спілкується, з сім?єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. Жодного разу не з?являвся на збори та не організовував відвідування дитиною занять (а.с. 20).
Також, з педагогічної характеристики від 29.09.2025, виданої директором Вальдорфського ліцею «Ступені» ОСОБА_11 та класним керівником 8-го класу ОСОБА_12 вбачається, що мати приділяє належну увагу вихованню доньки, регулярно спілкується з вчителем, дослухаються до рекомендацій, виконує поради. Вчасно сплачує за школу. Разом з матір?ю у вихованні ОСОБА_6 , відвідуванні батьківських зустрічей, бере участь її чоловік - ОСОБА_8 . Батько дівчини, ОСОБА_2 , із сім?єю не проживає, жодного разу не з?являвся на батьківські зустрічі, участі у шкільному житті дитини не брав, що також узгоджується з характеристикою ОСОБА_3 видної класним керівником КНВК «Загальноосвітня Вальдорфська школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) ОСОБА_13 , де ОСОБА_14 навчалася з 29.11.2021-20.08.2024 (а.с. 29, 33).
Згідно характеристики виданої асоціацією клубу спортивного запам`ятовування «SPACE MEMORY», ОСОБА_15 навчається з 2024-2025 рік. За час навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина. Має високі досягнення у навчанні, відповідальна та активна, завдання виконувала вчасно і свідомо. Дуже дружня та добра дитина до усіх дітей у класі. Мати, ОСОБА_1 , регулярно відвідувала батьківські збори, цікавилась життям дитини, моніторила поводження дитини в мережі інтернет та інформаційну гігієну ,контролювала регулярне відвідування ОСОБА_10 занять, виконання домашніх завдань та забезпечила дитину усім необхідним для тренувань. Оплату також здійснювала мати. Батько, ОСОБА_2 , із дитиною не спілкується, з сім?єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. Жодного разу не з?являвся на збори та не організовував відвідування дитиною занять (а.с. 30).
Згідно витягів з реєстру територіальної громади № 2025/014077891 від 25.09.2025 та №2025/010586503 від 31.07.2025, позивач з 27.06.2024 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12, 28).
Згідно доданих платіжних інструкцій № P24AP24A2766608395D0388, № P24A2914043169D7440, № P24A2942857559D6159, № P24A3065737795D9552, № P24A3189878380D1708, № P24A3189897616D3626, № P24A3328454500D0543, № P24A3475169767D7101, № P24A3601473890D3892, № P24A3741632088D5071, № P24A4053286682D1718, № P24A4337160510D4257, № P24A4199985342D3524, №P24A4476526539D9453, № P24A4616620302D3801, № P24A4773745062D7138, № P24A4930579148D6602, № P24A5057907658D8688, № P24A5182664057D5396 вбачається, що відповідач перерахував з картки ОСОБА_5 на картку ОСОБА_3 у період з 23.05.2024 по 01.12.2025 грошові кошти в загальному розмірі 112000 грн. (а.с. 70-88).
З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.11.2025, відповідач востаннє перетнув кордон, а саме виїздив з країни 27.03.2024 (а.с. 95-96).
У висновку Київської районної адміністрації ОМР № С-2428 від 06.05.2026 вказано, що 21 січня 2026 року неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надала письмову заяву, в якій вказала, що проживає вона разом з матір?ю та батьком (вітчимом) ОСОБА_16 , який виховує її з 2021 року. Повідомила, що вітчим цікавиться її навчанням та життям. Повідомила, що свого біологічного батька вона бачила останній раз у 2022 році. Розповіла, що не спілкується з ним ані по телефону, ані в соціальних мережах. З днем народження та іншими святами батько її не вітає, подарунків та коштів не передає. ОСОБА_15 не проти позбавлення свого біологічного батька батьківських прав. За результатами психологічної роботи, проведеної психологом відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Київському районі, встановлено, що у дитини відсутня емоційна прив`язаність до біологічного батька, контакт з ним тривалий час не підтримується, не виявляє бажання спілкування з ним. Значущими для дитини є мати, вітчим та братик. Вони забезпечують емоційне благополуччя дівчинки. Зважаючи на вищевикладене, діючи виключно в інтересах дитини, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, одноголосно вважає не доцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 157-170). 
Судом не було відхилено жодного доказу наданого сторонами.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Звертаючись до суду з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2  ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти створились умови, які шкодять інтересам дитини.
Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , у відомостях про батьків вказано: батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.09.2011 (а.с. 23).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі№ 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Так, судом встановлено,та не оспорюється сторонами, що відповідач проживає за кордоном.
З долучених до матеріалів справи платіжних інструкцій вбачається та не спростовується позивачем, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_6  безпосередньо на рахунок відкритий на ім`я доньки. 
У постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984св21) Верховний Суд погодився із судами щодо позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки ним свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України; відповідач з 2014 року проживає за межами України та з указаного часу не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, як складову частину виховання; відповідач був достовірно обізнаний про тяжку життєву ситуацію дітей, викликаною хворобою та смертю їх матері, однак не вжив заходів для забезпечення догляду за дітьми, які після смерті матері були позбавлені будь-якого батьківського піклування, що викликало необхідність встановлення опіки над ними та призначення опікуна.
Натомість, судом встановлено, що відповідач не втратив інтерес до спілкування з донькою та участі в її вихованні; дитина не позбавлена батьківського піклування й проживає разом із матір`ю, а обмежена участь батька у вихованні дитини пов`язана з наявністю конфліктних стосунків між сторонами цього спору та перебуванням відповідача за кордоном.
Дані обставини узгоджуються з обставинами встановленими в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23) від 12 лютого 2024 року.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Слід звернути увагу на те, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
Суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу як позбавлення батьківських прав саме в інтересах дитини, тому суд приходить до висновку, що наразі відсутні правові підстави для задоволення позову.
Водночас суд наголошує на тому, що відповідачу ОСОБА_2 необхідно змінити ставлення до виховання дитини, та в разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька щодо доньки протягом розумного строку після ухвалення судового рішення може стати підставою для ініціювання нового судового провадження про позбавлення його батьківських прав у майбутньому (постанова ВС у справі №640/13989/19 від 24.08.2022 року).
Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який був сплачений позивачем при зверненні до суду не відшкодовується.
На підставі викладеного, ст. ст.150, 164, 171 СК України, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 259, 263-265 ЦПК України, суд –
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Київська районна адміністрація м. Одеса про позбавлення батьківських прав – відмовити. 
Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано 27 травня 2026 року.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Київська районна адміністрація м. Одеса, місцезнаходження за адресою: 65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9, код ЄДРПОУ 26303241.
Суддя: