УХВАЛА

16 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/1929/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 
секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,
за участю представників:
прокуратури - Пономаренко А. Є, 
відповідачів - Ковела М. В., Ярош В. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 (судді: Бойко С. М. - головуючий, Бонк Т.Б., Якімець Г. Г.) та рішення Господарського суду Львівської області від 14.08.2025 (Березняк Н. Є.) у справі
за позовом Керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави
до відповідачів: 1) Львівської міської ради,
2) Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Затишний гай, 
3) Головного управління Держгеокадастру в Івано Франківській області, 
4) Державного кадастрового реєстратора Відділу №1 управління надання адміністративних послуг головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Николина Ігоря Степановича
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК з одночасним припиненням усіх прав,
ВСТАНОВИВ:
1. Згідно з ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Львівської області від 14.08.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 у справі № 914/1929/24, призначено розгляд справи у судовому засіданні 16.06.2026.
2. Як свідчать матеріали цієї справи, предметом позову у ній є вимоги керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави до Львівської міської ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Затишний гай" (далі - ОСББ "Затишний гай), Головного управління Держгеокадастру в Івано Франківській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Івано Франківській області) та до Державного кадастрового реєстратора Відділу № 1 управління надання адміністративних послуг головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Николина І. С, (далі - Державний кадастровий реєстратор) про:
- визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 11.07.2019 № 5417 "Про надання ОСББ "Затишний гай" дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Ак. І. Крип`якевича, 15";
- визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 10.07.2023 № 3554 "Про затвердження ОСББ "Затишний гай" проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в постійне користування земельної ділянки на вул. Ак. І. Крип`якевича, 15";
- визнання недійсним договору оренди землі від 01.11.2023 № Л-3044, укладеного між Львівською міською радою та ОСББ "Затишний гай" щодо земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:06:003:0100 площею 0,0785 га на вул. Ак. І. Крип`якевича,15;
- скасування державної реєстрації права комунальної власності в особі Львівської міської ради на земельну ділянку кадастровий номер 4610137200:06:003:0100 площею 0,0785 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2832282346101) з одночасним припиненням речового права; 
- скасування державної реєстрації іншого речового права - права оренди ОСББ "Затишний гай" щодо земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:06:003:0100 площею 0,0785 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2832282346101, номер запису про інше речове право - 52577201) з припиненням іншого речового права - права оренди земельної ділянки;
- скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:06:003:0100 площею 0,0785 га з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при формуванні спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, було невірно визначено категорію земельної ділянки як земельної ділянки житлової та громадської забудови. У той час, як на спірній земельній ділянці розташований будинок, який є пам`яткою архітектури місцевого значення, а земельна ділянка розташована в межах історичного ареалу міста, в межах буферної зони пам`яток ЮНЕСКО за матеріалами номінаційного досьє 1998 року.
3. Рішенням Господарського суду від 14.08.2025, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2026, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що прокурором обрано неналежний та неефективний спосіб захисту інтересів держави.
Так, суд установив, що право комунальної власності Львівської міської ради на спірну земельну ділянку та право ОСББ "Затишний гай" на користування цією земельною ділянкою не оспорюються і не є спірними, а порушення, на які посилався прокурор, стосуються правового режиму та цільового призначення земельної ділянки, а не самого права власності чи користування.
При цьому неправильне визначення категорії або цільового призначення земельної ділянки саме по собі не припиняє і не заперечує право власності, а впливає лише на режим її використання. Тому вимоги про скасування рішень органу місцевого самоврядування, державної реєстрації земельної ділянки, права комунальної власності та договору оренди, на переконання суду, призводять до необґрунтованого втручання у майнові права, щодо яких відсутній спір.
Крім того, суди виходили з того, що належним способом захисту публічного інтересу у подібних правовідносинах є вимога про визначення (зміну) категорії та цільового призначення земельної ділянки, а не скасування речових прав і правочинів. Отже, обрання прокурором іншого способу захисту, який не забезпечує відновлення порушеного інтересу, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, є самостійною підставою для відмови у позові.
4. Не погоджуючись з постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 та рішенням Господарського суду від 14.08.2025, прокурор у касаційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункти 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказуючи на те, що формуючи висновок про неефективність оскарження незаконних рішень органу місцевого самоврядування судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права (статті 16, 21 Цивільного кодексу України, статті 17-2, 152, 155 Земельного кодексу України та статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), не застосовано судову практику Верховного Суду, на якій наголошував прокурор, про те, що відновленням становища, яке існувало до порушення, є визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку, і така вимога, з огляду на зміст порушеного права та інтересу, є окремим, самостійним, передбаченим законом, способом захисту поновлення порушених прав, який беззаперечно може захистити порушене право, однак судами нерелевантну позицію Верховного Суду.
Прокурор вказує на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції врахував позицію Верховного Суду викладену Верховним Судом у справі № 914/192/23 (постанова від 12.03.2023). Однак, у зазначеній справі та справі, яка розглядається, суди виходили із конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням заявлених позовних вимог, наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
При цьому скаржник акцентував увагу на тому, що в провадженні Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду перебуває справа № 914/3814/23 у зв`язку із наявною необхідністю відступити від висновків, сформульованих Верховним Судом у постанові від 12.03.2025 у справі № 914/192/23 про те, що належному способу захисту інтересу держави у правомірному і достовірному відображенню відомостей про категорію цільового призначення земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відповідає позовна вимога про визнання певної категорії цільового призначення земельної ділянки, а судове рішення про задоволення такої позовної вимоги є підставою для внесення державним кадастровим реєстратором до Державного земельного кадастру відомостей про категорію цільового призначення земельної ділянки, визначену таким судовим рішенням.
Прокурор стверджує про помилковість висновків судів попередніх інстанцій у справі № 914/1929/24 про те, що належним способом захисту інтересу держави у спірних правовідносинах є позовна вимога про визнання певної категорії цільового призначення земельної ділянки, а судове рішення про задоволення такої позовної вимоги є підставою для внесення державним кадастровим реєстратором до Державного земельного кадастру відомостей про категорію цільового призначення земельної ділянки, визначену таким судовим рішенням.
5. Під час вивчення матеріалів касаційної скарги колегія суддів установила, що згідно з ухвалою Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 20.11.2025 прийнято на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу № 914/3814/23 за касаційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури на постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.07.2025.
Так, приймаючи справу № 914/3814/23 на розгляд палати Верховний Суд, зокрема, зазначив, що належним способом захисту прав власника земельної ділянки у випадку фактичної неправомірної зміни її категорії, навіть за умови відсутності спору щодо можливості іншою особою користування такою ділянкою, є застосування саме заходів, які прямо передбачені статтею 21 Земельного кодексу України. Натомість звернення з позовом про визнання певної категорії цільового призначення земельної ділянки виходить за межі передбачених спеціальним законодавством способів захисту, не усуває порушення та не гарантує ефективного відновлення порушених прав.
Наведене зумовлює необхідність відступу від висновків, сформульованих Верховним Судом у постанові від 12.03.2025 у справі № 914/192/23 про те, що належному способу захисту інтересу держави у правомірному і достовірному відображенню відомостей про категорію цільового призначення земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відповідає позовна вимога про визнання певної категорії цільового призначення земельної ділянки, а судове рішення про задоволення такої позовної вимоги є підставою для внесення державним кадастровим реєстратором до Державного земельного кадастру відомостей про категорію цільового призначення земельної ділянки, визначену таким судовим рішенням.
Справу № 914/3814/23 прийнято на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі статті 302 Господарського процесуального кодексу України з огляду на необхідність забезпечення єдності судової практики у спорах, пов`язаних із визначенням належного та ефективного способу захисту у випадках неправомірної зміни категорії цільового призначення земельних ділянок, а також беручи до уваги правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, що стосуються застосування статті 21 Земельного кодексу України та спеціального законодавства щодо ведення Державного земельного кадастру, що свідчить про необхідність у з`ясуванні та узгодженні підходів у вирішенні питання про належність способу захисту у цій категорії спорів.
6. 11.06.2026 через підсистему "Електронний суд" надійшло клопотання прокурора про зупинення провадження у справі до перегляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 914/3814/23.
7. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також із власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою палатою Верховного Суду.
З огляду на подібність правовідносин у справі № 914/1929/24 та № 914/3814/23 з урахуванням критеріїв подібності, визначених у пунктах 39, 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Львівської області від 14.08.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 у справі № 914/1929/24 до закінчення перегляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 914/3814/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
Керуючись статтями 228, 234, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Львівської області від 14.08.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 у справі № 914/1929/24 до закінчення перегляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 914/3814/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак