ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9933/25  Номер провадження 22-ц/814/1592/26	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Андрієць Д. Д., повний текст рішення складений – дата не вказана

у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2025 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» кошти у розмірі 50 609,56 грн, в тому числі: заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 50 023,76 грн; плату за абонентське обслуговування у розмірі 585,80 грн; а також індекс інфляції у розмірі 2 646,09 грн; 3% річних у розмірі 557,40 грн; стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судовий збір у сумі 3 028 грн. 

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі зареєстровані в ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» як споживачі послуг з теплопостачання по о/р № НОМЕР_1 . Відповідачі мають у приватній власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки права власності ОСОБА_2 - з 18.11.2008, ОСОБА_1 – з 18.11.2008. Позивач надає послуги в повному обсязі у відповідності до якісних показників. Відповідачі у порушення вимог законодавства не здійснювали своєчасної оплати одержаних послуг, в результаті чого допустили заборгованість, яка станом на 28.07.2025 становить 50 609,56 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2025 року позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу – задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 25 304,78 грн, 3% річних в сумі 278,70 грн, витрати від інфляції в сумі 1323,05 грн та судові витрати в сумі 1514 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 , на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 25 304,78 грн, 3% річних в сумі 278,70 грн, витрати від інфляції в сумі 1323,05 грн та судові витрати в сумі 1514 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до вимог Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Суд першої інстанції прийняв до уваги те, що нерухоме майно належить відповідачам на праві спільної часткової власності, а тому, на переконання суду, за відсутності договору, який визначає солідарне зобов`язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги та не визначення уповноваженого власника квартири, солідарне стягнення боргу є неможливим. Разом із цим, суд першої інстанції відзначив, що положення ст. 322 ЦК України покладають на власників обов`язок з утримання майна, що полягає, в тому числі, у сплаті житлово-комунальних послуг. І вказаний обов`язок не залежить від того чи наявний між споживачем та постачальником послуги підписаний індивідуальний договір. Суд першої інстанції врахував те, що наданий позивачем розрахунок містить відомості про обсяг послуги з постачання тепла (колонка 6, 7) та відомості, необхідні для проведення розрахунку, відповідно до Методики №315. У свою чергу, відповідачі не надали суду доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок. З цих підстав, враховуючи те, що вимоги позивача підтверджуються належними доказами, а також те, що факт існування заборгованості не був спростований відповідачами, суд першої інстанції вважав за можливе частково задовольнити позов та стягнути із відповідачів заборгованість відповідно до частки кожного із них у праві власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивачем у справі не додано по позовної заяви індивідуальний договір, відповідно до якого просив стягнути заборгованість з відповідачів. Як одну з підстав стягнення заборгованості за надані послуги, позивач зазначав індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та рішення Полтавської обласної ради «Про встановлення тарифів на постачання теплової енергії». Даними рішеннями застосовувалися двоставкові тарифи на послуги з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина тарифу, протягом опалювального періоду; умовно-постійна частина тарифу, протягом року). Так з початку опалювального періоду 2022-2023 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» здійснювало нарахування плати за постачання теплової енергії та постачання гарячої води за тарифами, розмір яких значно перевищував рівень тарифів, що діяв у місті Кременчуці станом на 24.02.2022, що є порушенням статті 1 ЗУ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», яким запроваджено мораторій на підвищення цін (тарифів) у сфері теплопостачання. Як зазначено у рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.10.2025, заборгованість з опалення умовно-постійної частки ПТЕ становить 26 916,98 грн. До зміни постачальника від ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у місті Кременчук Полтавської області діяв одноставковий тариф. Одноставковий тариф на теплову енергію - це фактично вартість 1 Гкал теплової енергії, що реалізується споживачам, визначена як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування, постачання, витрат на відшкодування втрат, планованого прибутку і не розподілена на умовно-змінну та умовно-постійну частини тарифу. Витрати на опалення при одноставковому форматі тарифу на теплопостачання компенсуються споживачами лише протягом опалювального періоду.У листі Міністерства розвитку громад та території України від 30.12.2022 №7/10.2/14445-22 роз`яснено, що враховуючи вимоги чинного законодавства, рівень тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що застосовуються виконавцем цих послуг до споживачів не може перевищувати рівня тарифів та теплову енергію, відповідної комунальної послуги, що застосовувалися до споживачів станом на 24.02.2022 (не залежно від того, ким надавалися послуги споживачеві до цього часу). Верховний Суд в ухвалі від 01.12.2025 у справі №524/2748/24, зробив висновки, що зміна постачальника у договорах у зв`язку з переданням цілісного майнового комплексу відокремленого підрозділу «Кременчуцька ТЕЦ» у господарське відання ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не повинна мати наслідком підвищення тарифів на теплову енергію та гарячу воду для споживачів м. Кременчука порівняно з тим розміром, який був при попередньому постачальнику; договори, які укладені до зміни постачальника зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати внесення відповідних змін у них. Звертає увагу, що Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, на який посилався позивач у позові, судом першої інстанції не досліджувався, а отже і не було встановлено його чинність. Постановою КМУ від 21.08.2019 №830, затверджено Правила надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Пунктом 5 Типового індивідуального договору, зазначено що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до пункту 11 Типового індивідуального договору, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315. Згідно абз. 2,3 ч. 1 розділу І Методики №315 розподіл обсягів спожити у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкт нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги. Судом першої інстанції не встановлено, на підставі якої формули позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» проводив розрахунки кількості спожитої відповідачем теплової енергії. У матеріалах справи відсутні дані про інформацію стосовно загальної опалювальної площі будинку, нежилих опалювальних приміщень будинку, місць загального користування будинку, інформація щодо реальної кількості теплової енергії спожитої, квартирами та нежитловими приміщенням співвласників багатоквартирного будинку. Рішення першої інстанції має лише загальні посилання на загальні норми розрахунку за спожиті послуги. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення здійснюється відповідно до розділів ІІІ, IV Методики. Якщо у будинку встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, то мають бути і акти зняття показів будинкового лічильника, або інший документ який підтверджує відсутність приладу комерційного обліку. З наданого розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 не можна встановити які саме вихідні дані взяті позивачем для обрахунку обсягу спожитої у будівдівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, зокрема, скільки співвласників будинку між якими пропорційно розподіляється до загальних/опалюваних плош/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень обсяг теплової енергії, який витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, загальна опалювальна площа, яка поверховість приміщення, у випадку обрахування таких площ без даних щодо загальних площ для розрахунків, обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, Гкал. та інших даних, які були взяті до уваги позивачем при розрахунку заявленої у позові суми.

У відзиві на апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» просить її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідачі є співвласниками нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав №43686933 від 25.07.2025 (а.с. 7).

Загальновідомою обставиною є те, що у зв`язку з нанесеними 24.04.2022 ракетними ударами по теплоелектроцентралі ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ», які призвели до значних руйнувань будівель та обладнання й спричинення виникнення пожежі, ТОВ «Кпеменчуцька ТЕЦ» припинила виробництво та постачання теплової енергії споживачам м. Кременчука.

Також, загальновідомою обставиною є те, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було визначено виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води по лівобережній частині міста Кременчука від джерела Кременчуцької ТЕЦ.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума боргу станом на 28.07.2025 за період з 11.2022 до 03.2025 становить 50 609,56 грн:
- АБ/П.ОП ПТЕ – 585,80 грн;
- ОП. У/П ПТЕ – 26 916,98 грн;
- ОПАЛЕННЯ.ПТЕ – 23 106,78 грн (а.с. 5).

Сума нарахованих, відповідно до ст. 625 ЦК України, 3% річних становить 557,40 грн та інфляційних втрат 2 646,09 грн (а.с. 6).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон №2189-VIII)

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема, з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

Частиною першою статті 6 Закону №2189-VIII передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2189-VIII споживач має право, серед іншого, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої цієї статті Закону №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України).

Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні.

Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України).

Натомість, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (статті 541 ЦК України).

Порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг, визначається Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 №358) (далі Методика №315).

Відповідно до п. 1, 2 Розділу ІІ Методики №315 загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд) визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення здійснюється відповідно до розділів III, IV цієї Методики.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» коштів у розмірі 50 609,56 грн, в тому числі: заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 50 023,76 грн; плату за абонентське обслуговування у розмірі 585,80 грн,а також індексу інфляції у розмірі 2 646,09 грн; 3% річних у розмірі 557,40 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 6 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. 

Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За приписами статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови, що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

До дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

За приписами статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

При цьому, відповідно до п.1 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Іншого чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем ко-мунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Правил №630, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 18 Правил №630 передбачалося, що споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц (провадження №14-280цс18).За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (стаття 714 ЦК України).

Тлумачення статті 714 ЦК України свідчить, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання енергетичних ресурсів споживачу, є видом договору купівлі-продажу (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №529/613/17-ц, від 22.04.2024 у справі №511/1915/20).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (частина перша статті 632 ЦК України).

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (частина друга статті 632 ЦК України).

Тлумачення частини другої статті 632 ЦК України свідчить, що в цій нормі закріплено принцип стабільності (або відносної неможливості зміни) встановленої сторонами ціни, що є проявом обов`язковості виконання умов договору (стаття 629 ЦК України). У частині другій статті 632 ЦК України допускається наявність винятків, які можуть бути встановлені договором або законом. При цьому в законі або ж договорі обов`язково мають бути визначені як випадки зміни ціни, так і умови такої зміни (постанова Верховного Суду від 19.08.2019 у справі №395/499/16-ц).

Як встановлено судом першої інстанції, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №436869333 від 25.07.2025 (а.с. 7).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (а.с. 15).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (а.с. 14).

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 (о/р НОМЕР_1 ) (а.с. 5-6).

За період з 01.11.2022 по 31.03.2025 утворилася заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в сумі 50 023,76 грн та плата за абонентське обслуговування у розмірі 585,80 грн, згідно розрахунків заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Крім того, за період з 11.2022 по 03.2025 нараховано індекс інфляції в сумі 2 646,09 грн та 3% річних в сумі 557,40 грн, згідно розрахунків заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нерухоме майно належить відповідачам на праві спільної часткової власності, а тому, на переконання суду, за відсутності договору, який визначає солідарне зобов`язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги та не визначення уповноваженого власника квартири, солідарне стягнення боргу є неможливим. Разом із цим, суд першої інстанції відзначив, що положення ст. 322 ЦК України покладають на власників обов`язок з утримання майна, що полягає, в тому числі, у сплаті житлово-комунальних послуг. І вказаний обов`язок не залежить від того чи наявний між споживачем та постачальником послуги підписаний індивідуальний договір. Суд першої інстанції врахував те, що наданий позивачем розрахунок містить відомості про обсяг послуги з постачання тепла (колонка 6, 7) та відомості, необхідні для проведення розрахунку, відповідно до Методики №315. В свою чергу відповідачі не надали суду доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок.

Матеріалами справи, яка переглядається, підтверджується, що у період з листопада 2022 по березень 2025 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з централізованого постачання теплової енергії та послуги постачання гарячої води у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі як власники майна несуть тягар його утримання та зобов`язані дотримуватися умов індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021, текст якого розміщено на сайті підприємства httpp://te.pl.ua.

При цьому колегія суддів враховує, що рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №1508 від 20.10.2022 виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води по лівобережній частині міста Кременчука визначено ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (а.с. 8), тоді, як зміна виконавця у зобов`язанні, не припиняє його дію, зокрема, в контексті того, що відповідач не оспорює той факт, що відповідні житлово-комунальні послуги надавалися.

Розмір тарифів, використаних позивачем для розрахунку, визначений рішенням Полтавської обласної ради №477 від 30.09.2022 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», а заявлений до стягнення розмір заборгованості не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не укладала договір з позивачем, а відтак у неї відсутній обов`язок по сплаті заборгованості, колегія суддів не бере до уваги, оскільки між сторонами у розумінні положень ст. 11 ЦК України існують фактичні правовідносини в сфері надання послуг з централізованого теплозабезпечення у вигляді опалення та подачі гарячої води.

В апеляційній скарзі відповідачем не спростовується факт споживання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а отже користування послугами позивача зі сторони відповідача обґрунтовано прийнято судом першої інстанції до уваги та не спростовано відповідачем під час апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що апеляційним судом переглядається законність і обгрунтованість рішення суду на час його ухвалення (30.10.2025). 06.03.2026 до апеляційного суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 , в яких відповідач просить врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постановах у подібних справах. Колегія суддів в цій частині зазначає, що у наведених постановах предметом спору є зобов`язання перерахувати вартість постачання теплової енергії та гарячої води. У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, предметом спору є стягнення заборгованості, яка виникла у період з 01.11.2022 по 31.03.2025. Відповідач ОСОБА_1 не зверталася до суду із самостійним позовом про здійнення перерахунку вартості постачання теплової енергії та гарячої води. У даній справі не пред`являла зустрічний позов, у розрахунку заборгованості (а.с. 5) не розмежовано вартість послуг за попереднім тарифом та новим, свій контррозрахунок відповідач у даній справі не надавала, що позбавляє суд апеляційної інстанції визначити реальний розмір заборгованості за вказаний період (за умови пред`явлення зустрічного позову).

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2025 року – залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов