П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/28141/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М. 
Суддя-доповідач - Біла Л.М. 
09 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М. 
суддів: Гонтарука В. М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Городоцької селищної ради Житомирського району Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району до Виконавчого комітету Городоцької селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Макарівська квартирно-експлуатаційна частина району звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Городоцької селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року позов задоволено.
Суд визнав протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Городоцької селищної ради Житомирського району Житомирської області щодо не встановлення, в порядку визначеному законодавством, Макарівській КЕЧ району економічно обґрунтованих тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії на опалювальний період 2025-2026 років з визначенням джерела відшкодування різниці в тарифах за рахунок місцевого бюджету.
Також, суд визнав протиправним та скасував рішення Виконавчого комітету Городоцької селищної ради Житомирського району Житомирської області від 25.09.2025 № 159 "Про затвердження тарифів на теплову енергію" та зобов`язав Виконавчий комітет Городоцької селищної ради Житомирського району Житомирської області розглянути заяву Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району від 19.06.2025 року № 564/985 та прийняти рішення про встановлення Макарівській квартирно-експлуатаційної частини району економічно обґрунтованих тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії на опалювальний період 2025-2026 років з визначенням джерела відшкодування різниці в тарифах за рахунок місцевого бюджету.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні.
До початку судового засідання позивачем та відповідачем подані заяви про розгляд справи без участі уповноважених представників сторін.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також те, що матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Макарівська квартирно-експлуатаційна частина району здійснює виробництво, постачання та транспортування теплової енергії.
Позивачем 19.06.2025 подана голові Городоцької селищної ради заява № 564/985 про встановлення тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії на опалювальний період 2025-2026 років до якої були додані документи, передбачені додатком 15 до Порядку № 239.
Виконавчим комітетом Городоцької селищної ради Житомирського району Житомирської області 25.09.2025 прийнято рішення №159 "Про затвердження тарифів на теплову енергію", яким встановлено позивачу на опалювальний період 2025-2026 років тариф на теплову енергію її виробництво, транспортування та постачання на рівні затвердженого до 24.02.2022:
- для потреб населення граничний одноставковий на рівні 1474,63 грн/Гкал без ПДВ (1769,56 грн/Гкал з ПДВ ), в перерахунку на 1 кв.м 37,30 грн/кв.м з ПДВ;
- для бюджетних установ, а саме: Городоцький ліцей, КНП «Городоцька амбулаторія загальної практики сімейної медицини», ЦНАП, Городоцька селищна рада та Головний центр спеціального контролю на рівні тарифів (2024-2025) – 3733,40 грн/Гкал (без ПДВ);
- для інших споживачів підприємницької діяльності на рівні 3733,40 грн/Гкал (без ПДВ).
Позивач, вважаючи, що відповідачем не було забезпечено належного розгляду заяви від 19.06.2025 року № 564/985 про встановлення тарифу на теплову енергію для різних категорій споживачів на опалювальний період 2025-2026 років, звернувся до суду з даним позовом.
За результатом розгляду матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вимог позову та наявність підстав для їх задоволення.
Колегія суддів, надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відтак, предметом спору є бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду заяви позивача № 564/985 від 19.06.2025 про встановлення тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії на опалювальний період 2025-2026 років.
Згідно ст. 13 Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 № 2633-IV, до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.
Відповідно до приписів ст. 27 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, окрім іншого, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги;".
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч.1 ст. 11 Закону України № 280/97-ВР).
Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях (ч. 3 ст. 12 Закону України № 280/97-ВР).
Постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України був затверджений Порядок розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення № 239, розділом IV якого врегульовані порядок та строки розгляд у заяви про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання.
Пунктом 1 розділу IV Порядку № 239 передбачено, що розгляд заяви про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, комунальні послуги на новий строк без зміни їх розміру здійснюється органами місцевого самоврядування протягом одного календарного місяця з дня отримання відповідної заяви (з дня її реєстрації) з обов`язковим проведенням аналізу фактичних витрат суб`єкта господарювання, понесених за відповідний період застосування тарифів до споживачів, та витрат, що увійшли до планованої повної собівартості теплової енергії, її виробництва, транспортування та постачання, комунальних послуг, на основі яких було установлено тарифи на відповідний планований період.
Як вірно виснував суд першої інстанції, матеріали справи не містять жодних доказів того, що заява позивача від 19.05.2025 № 564/985 була розглянута в порядку та строки передбачені розділом IV Порядку №239.
Вказана обставина не спростована відповідачем і в ході апеляційного перегляду справи.
При цьому, зі змісту спірного рішенні також не вбачається, що останнє прийнято за наслідками розгляду заяви позивача від 19.05.2025 № 564/985.
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 № 2633-IV тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.
Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Тарифи на теплову енергію, що виробляється та постачається суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, формуються та встановлюються з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про житлово-комунальні послуги.
Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.
Частиною 2 ст. 12 Закону України "Про ціни і ціноутворення" від 21.06.2012 № 5007-VI передбачено, що державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).
Згідно ст. 15 вказаного закону Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.
Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.
Пунктом 6 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 (далі - Порядок № 869), встановлено, що тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії формуються для споживачів на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних із провадженням певного виду ліцензованої діяльності.
Відтак, наведений аналіз норм Закону України № 5007-VI та Порядку № 869 дають підстави для висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо встановлення позивачу тарифів на теплову енергію не нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання, а встановивши в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, визначити джерела для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.
Як вбачається зі змісту спірного рішення, відповідачем був встановлений позивачу тариф на теплову енергію її виробництво, транспортування та постачання на опалювальний період 2025-2026 років для всіх категорій споживачів на рівні затвердженого до 24.02.2022, а саме для потреб населення - 1474,63 грн/Гкал без ПДВ (1769,56 грн/Гкал з ПДВ ), а для інших споживачів - 3733,40 грн/Гкал (без ПДВ).
При цьому, як вірно зауважив суд першої інстанції, жодних доказів того, що встановлений спірним рішенням тариф є не нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання теплової енергії відповідачем не надано. 
Стосовно запровадження Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" № 2479-ІХ від 29.07.2022 мораторію на підвищення цін (тарифів) у сфері теплопостачання і протягом дії воєнного стану в Україні, то судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції, що вказаний мораторій не свідчить про правомірність спірного рішення, оскільки на момент його прийняття статтею 1 Закону України № 2479-ІХ було встановлено, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) для населення. 
В той же час, спірним рішенням встановлено тариф не тільки для населення на рівні затвердженого до 24.02.2022, при цьому, взагалі не визначено джерела для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.
До того ж, судова колегія відзначає, що відповідачем не наведено жодних обгрунтувань в спростування доводів позивача, що економічно обґрунтовані витрати на її виробництво, транспортування та постачання теплової енергії на опалювальний період 2025-2026 років складають 4388,94 грн./Гкал без ПДВ.
Таким чином, суд першої інстанції вірно виснував про наявність підстав для задоволення позову та обрав належний спосіб поновлення порушених прав позивача.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Виконавчого комітету Городоцької селищної ради Житомирського району Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 		Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Моніч Б.С.