ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.07.2026 Справа № 914/4052/25 
За позовом: Керівника Самбірської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі позивача: Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, с-ще Боринь Самбірського району Львівської області,
до відповідача-1: Самбірської районної державної адміністрації Львівської області, м. Самбір Львівської області,
до відповідача-2: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, м. Львів,
до відповідача-3: Фермерського господарства «Марі Голд», с. Шегині Яворівського району Львівської області,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача-1: Регіонального ландшафтного парку «Надсянський», Турківський р-н, Львівська обл., селище міського типу Бориня, 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача-2: Державної екологічної інспекції у Львівській області, м.Львів, 
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельної ділянкою, скасування її державної реєстрації, визнання недійсним договору, розпорядження РДА, наказу Держгеокадастру та повернення земель
Суддя Н.Є. Березяк 
Секретар судового засідання І.К. Капітанчук
За участю представників сторін:
від прокуратури: Рогожнікова Н.Б. 
від позивача: Зубрицька Г.О.
від відповідача-1: Сонько В.В.
від відповідача-2: Радченко М. І. 
від відповідача-3: Степан Н.І. 
від третіх осіб: не з`явилися

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Керівника Самбірської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі позивача: Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області до Самбірської районної державної адміністрації Львівської області та до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та до Фермерського господарства «Марі Голд» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельної ділянкою, скасування її державної реєстрації, визнання недійсним договору, розпорядження РДА, наказу Держгеокадастру та повернення земель.
Ухвалою суду від 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 02.04.2026 закрито підготовче провадження у справі № 914/4052/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.05.2026.
В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав наведених в позовній заяві. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що ним встановлено факт порушення екологічних вимог при наданні (відведенні) спірної земельної ділянки, яка відведена та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території природно-заповідного фонду (регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Надсянський»), чим порушено вимоги ст. ст. 15, 16, 21, 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».
Також вважає, що договір укладено без попереднього отримання дозволу від органів Державної прикордонної служби України для здійснення будь-якої діяльності, в тому числі господарської за лінією прикордонних інженерних споруджень, а також без отриманого дозволу щодо пропуску за лінію прикордонних інженерних споруджень з метою проведення обмірів земельних ділянок, визначення та погодження їх меж. Також договір укладений не Боринським селищним головою, як цього вимагає п. 16 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а іншою особою на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Львівської області.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала.
В судовому засіданні представник відповідача-1 проти задоволення позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з підстав наведених у письмових поясненнях. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що проект землеустрою не отримував позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації, що сформовані цим проектом земельні ділянки відсутні в кадастровій карті України, а встановлені проектом межі об`єктів природно-заповідного фонду не були затверджені на час прийняття оскаржуваного розпорядження від 15.11.2013, то земельні ділянки, загальною площею 88,2341 га, за даними ДЗК належно віднесено до земель сільськогосподарського призначення. Зазначає, що права позивача жодним чином не порушуються оскаржуваним розпорядженням, адже позивач користується і розпоряджається земельною ділянкою відповідно до свого волевиявлення: передав ділянку в оренду. 
В судовому засіданні представник відповідача-2 проти задоволення позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що прийнятий на виконання своїх повноважень наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 15.12.2020 року № 48- ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» є актом одноразового застосування і вичерпав свою дію шляхом виконання, адже результатом його виконання стало виникнення речового права на землю територіальної громади. Тобто, такі ненормативні акти, що застосовуються одноразово і з прийняттям яких виникають правовідносини, пов`язанні з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронних законом інтересів, не можуть бути скасованими. Вказаний наказ не порушує прав та інтересів позивача (Боринської селищної ради), яка сама з 26.05.2021 року є власником цієї земельної ділянки. Ні прокурором, ні позивачем не подано належних доказів на підтвердження його незаконності.
Відповідач-2 звертає увагу, що ні прокурором, ні позивачем не наведено в позовній заяві існування певних недоліків (подання не повного пакету документів, тощо) при проведенні державним кадастровим реєстратором Відділу Держземагентства у Турківському районі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007, що власне було б підставою для необхідності скасування її державної реєстрації. Саме Боринська селищна рада, як власник земельної ділянки, наділена таким право – визначати категорію та вид цільового призначення земельної ділянки. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність перешкод у здійсненні таких прав. З наведених підстав відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.
В судові засідання представник відповідача-3 не з`явився, відзиву на позовну заяву не подавав.
Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, письмових пояснень щодо предмета позову не подавали.
У судовому засіданні 02.07.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.
Рішенням Львівської обласної ради від 31 липня 1997 року №209 створено на території Турківського району Львівської області Регіональний ландшафтний парк «Надсянський» загальною площею 19428 га, зокрема: на території Сянківської сільської ради - 1083 га; на території Нижньотурівської сільської ради - 3085 га; на території Нижньояблунської сільської ради - 3862 га; на території Верхньояблунської сільської ради - 3224 га; на території Шандровецької сільської ради - 2909 га; на території Боберківської сільської ради - 5265 га. 
До моменту створення Регіонального ландшафтного парку «Надсянський» наведена земельна ділянка входила до складу Верхньояблунської сільської ради Турківського району на підставі рішення Львівської обласної ради №97 від 20.03.1996 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель, що знаходяться в користуванні органів Міністерства оборони України, Служби Безпеки України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, Міністерства внутрішніх справ України, Штабу цивільної оборони України, Товариства сприяння оборони України, Національної гвардії України», яким земельні ділянки площею 3280,30 га передано місцевим радам Турківського району Львівської області, в тому числі Верхньояблунській сільській раді 222,8 га. 
З Регіонального ландшафтного парку «Надсянський» отримано інформацію №105 від 27.12.2024 та копію з карти - схеми функціонального зонування території регіонального ландшафтного парку «Надсянський» про підтвердження розміщення земельної ділянки кадастровий номер 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га на території Парку, а саме в заповідній зоні. 
Згідно ч.2 ст.76 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. 
Департаментом екології та природних ресурсів Львівської ОДА Боринській селищній раді Самбірського району видано Охоронне зобов`язання №31-2645/0/2-22 від 11.05.2022, яким останню зобов`язано дотримуватись встановленого режиму використання території щодо Регіонального ландшафтного парку «Надсянський» та передано такий під охорону. 
У провадженні СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження №42022142330000099 від 09.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.366, ч.2 ст.364 КК України, в ході якого залучено працівників Державної екологічної інспекції у Львівській області та встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 4625582200:07:000:0007 знаходиться на території Регіонального ландшафтного парку «Надсянський».
Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 48-ОТГ від 15.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Боринській селищній раді (Боринській територіальній громаді) у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4042,7769 га, які розташовані на території Боринської селищної ради Турківського району згідно з актом приймання-передачі. Відповідно до п. 2 вищевказаного наказу, право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
15.12.2020 актом приймання-передачі ГУ Держгеокадастру у Львівській області передало із державної власності, а Боринська селищна рада (Боринська територіальна громада) прийняла у комунальну власність Боринської селищної ради (Боринської територіальної громади) земельні ділянки згідно з додатком, у тому числі земельну ділянку кадастровий номер 4625582200:07:000:0007 (№ з/п 256 додатку до акту приймання-передачі). Водночас, під час інвентаризації невірно визначено цільове призначення земельної ділянки як землі сільськогосподарського призначення при тому, що вказана земельна ділянка належить до земель ПЗФ. 
За наведених обставин, подальша наявність відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007 у Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права територіальної громади, у власності якої перебуває спірна земельна ділянка, на ефективне розпорядження нею. 
Згідно з додатком до акту приймання-передачі земельна ділянка кадастровий номер 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га, знаходиться на території Боринської селищної ради (Турківський район Верхньояблунська сільська рада), відомості про обтяження речових прав - відсутні, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки - прибережні захисні смуги вздовж річок 2,0601 га. 
26.05.2021, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 48-ОТГ від 15.12.2020 та акту приймання-передачі від 15.12.2020, державним реєстратором здійснено державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер 4625582200:07:000:0007 за Боринської селищною радою Самбірського району Львівської області. Номер запису про право власності 42215615.
08.09.2021 між Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області та Фермерським господарством «МАРІ ҐОЛД» укладено Договір оренди землі кадастровий номер 4625582200:07:000:0007 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі - Договір). Підставою для укладення наведеного Договору стало прийняте Боринською селищною радою Самбірського району рішення №501 від 11.06.2021 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боринської селищної ради за межами населених пунктів Львівської області та продаж права оренди на земельних торгах у формі аукціону» та протокол №1148 земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди земельної ділянки від 08.09.2021, згідно якого переможцем земельних торгів визначено Фермерське господарство «МАРІ ҐОЛД». 
За умовами п.1 Договору, Боринська селищна рада (Орендодавець) передає, а Фермерське господарство «МАРІ ҐОЛД» (Орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Львівська область, Самбірський район, Боринська селищна рада (за межами населеного пункту). 
Відповідно до п. 2. Договору в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер 4625582200:07:000:0007, загальною площею 9.7421 га, у тому числі ріллі - 9.7421 га. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна (п. 3 Договору). Право оренди земельної ділянки кадастровий номер 4625582200:07:000:0007 на підставі вказаного Договору за Відповідачем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.09.2021 (номер запису про право: 43996588), що підтверджується інформаційною довідкою № 319810969. 
Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України та ст. 17 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. 
Пунктом 8 Договору визначено, що такий укладено на 7 років. Земельна ділянка передана Орендарю, що підтверджується актом приймання- передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 08.09.2021. 
Відповідно до п.24 Договору прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах становить 2,0601 га. Прибережна захисна смуга встановлена, оскільки ділянка знаходиться поблизу річки Сян, яка протікає по лінії державного кордону.
Як вказує прокурор селищна рада знаючи про неправомірну передачу частини земель Парку із цільовим призначенням, яке не відповідає цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду в оренду, не вжила та не вживає заходів до припинення порушень.
Відтак, наведені обставили зумовили звернення Керівника Самбірської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі позивача: Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області із цим позовом до суду про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельної ділянкою, скасування її державної реєстрації, визнання недійсним договору, розпорядження РДА, наказу Держгеокадастру та повернення земель.
Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення частково.
При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.
Щодо підстав для звернення прокурора з цим позовом.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частиною 1 статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 стаття 4 ГПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у господарські правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює господарські права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).
У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина 3 статті 4 ГПК України).
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частини 3, 4 статті 53 ГПК України).
У Рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Як вже зазначалось, земельна ділянка, надана у користування Відповідачу-3 за оскаржуваним договором, перебувала на адміністративній території Верхньояблунської сільської ради Турківського району, яка відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» увійшла до території Боринської територіальної громади.
Отже, в даному випадку Боринська селищна рада уповноважена державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, як органом, який наділений повноваженнями розпоряджатися землями ПЗФ комунальної власності в межах територіальної громади. 
На переконання суду, прокурор, звертаючись із даним позовом, обґрунтував порушення інтересів держави, яке полягає у ненадходженні до місцевого бюджету коштів за договором оренди землі та неможливістю Орендодавця користуватись земельною ділянкою у зв`язку з її перебуванням у користуванні відповідача згідно договору оренди, що порушує права відповідної територіальної громади, інтереси якої представляє відповідний орган місцевого самоврядування.
Так, судом встановлено, що Самбірською окружною прокуратурою 06.12.2024 направлявся лист до Боринської селищної ради Самбірського району щодо наявності порушень вимог законодавства, однак селищна рада жодних заходів не вжила (лист від 30.12.2024 за №1286/02-25) та вказала, що підставою невжиття правових заходів є наповнення бюджету ради від укладення такого договору.
На виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» листом від 25.12.2025 за №14.56/04-22-6094вих-25 окружною прокуратурою повідомлено позивача (Боринську селищну раду Самбірського району Львівської області) про прийняте рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.
Таким чином, упродовж тривалого часу Боринською селищна радою Самбірського району Львівської області не вживаються заходи по захисту майнових прав та інтересів держави, в тому числі, шляхом звернення із позовною заявою до суду про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельної ділянкою, скасування її державної реєстрації, визнання недійсним договору, розпорядження РДА, наказу Держгеокадастру та повернення земель. 
У свою чергу, Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області, будучи наділеною державою відповідно до ст. ст. 12, 122 Земельного кодексу України та ст. ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваженнями на розпорядження землями промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, не вживає заходи щодо повернення спірної земельно 
Тобто, орган місцевого самоврядування не проявив жодної зацікавленості перевірити обставини, викладені прокуратурою у повідомленні та факти невиконання відповідачем умов договору оренди землі з метою усунення порушення матеріальних інтересів територіальної громади.
Вказане узгоджується з позицією Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 22.12.2022 у справі №904/123/22.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зроблено висновок, згідно з яким, сам факт незвернення до суду органу, уповноваженого державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, з позовом свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження щодо необхідного захисту, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади населеного пункту та звернення до суду з позовом.
Таким чином, незалежно від причин незвернення до суду Боринською селищна радою Самбірського району Львівської області, сам факт цього незвернення свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування не виконує своїх повноважень із захисту інтересів держави.
Вказане є підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду в інтересах держави, відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 ГПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість звернення прокурора в інтересах держави в особі Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області з цим позовом та наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді.
Щодо визнання недійсним розпорядження Турківської районної державної адміністрації №305 від 15.11.2013 суд зазначає наступне.
Позовна вимога про визнання недійсним розпорядження Турківської районної державної адміністрації №305 від 15.11.2013 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Турківського району» в частині інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області щодо земельної ділянки площею 9.7421 га з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007, заявлена до відповідача 1 - Самбірської районної державної адміністрації Львівської області як правонаступника Турківської районної державної адміністрації Львівської області. Факт правонаступництва є загальновідомим та не заперечується жодним із учасників справи.
Оскаржуване розпорядження має два пункти: 
1. Затвердити матеріали інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею 3100,0000 га, розташованих за межами населених пунктів на території Турківського району Львівської області, згідно з додатками. 
2. Відділу держземагентства у Турківському районі внести зміни в державну статистичну звітність щодо кількісного обліку відповідно до матеріалів інвентаризації земель. 
Додатком до розпорядження є реєстр земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, інвентаризацію яких проведено у 2013 році по Турківському району за кошти державного бюджету. Реєстр вміщує відомості про назву ради, загальну площу ділянки, кількість ділянок, з яких виокремлено площі ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ. 
Суд зауважує, що у додатках до оскаржуваного розпорядження відсутні відомості про спірну ділянку, площею 9,7421 га з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007, а прокурор і позивач не обґрунтували в інший спосіб включення спірної ділянки до будь-якої іншої, охопленої розпорядженням, ділянки.
Крім цього, прокурор стверджує, що вимога заявлена до відповідача 1 з підстав неправильного цільового призначення ділянки, так як ділянка належить до земель природно-заповідного фонду. Надаючи правову оцінку таким доводам, суд зазначає, що вказаним розпорядженням не встановлювалося та не змінювалося цільове призначення земельних ділянок.
Так, відповідно до чинної на листопад 2013 року редакції ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Суд звертає увагу, що оскаржуване розпорядження не передбачає віднесення земель до тієї чи іншої категорії, не змінює цільового призначення земельної ділянки та не вирішує питання затвердження проекту землеустрою. Тому відсутні підстави стверджувати, що розпорядженням від 15.11.2013 неправильно визначено цільове призначення земельної ділянки та порушено інтереси позивача.
До того ж, відповідно до пояснювальної записки до проекту такого розпорядження його розроблено з метою затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогоспоарського призначення і визначення якісного стану земель, їх меж, розміри, склад угідь, на підставі ст. 17 Земельного кодексу України, Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 р. № 513.
Так, вказаний Порядок передбачав, що інвентаризація земель проводиться з метою:
- забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель;
- визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь;
- узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі;
- прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень;
- здійснення землеустрою.
Під час проведення інвентаризації земель установлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, не здійснюються.
Крім цього, відповідно до технічного завдання на виконання робіт з інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 312,5816 га, на території Верхньояблунківської сільської ради Турківського району та складення за їх результатами технічної документації із землеустрою метою виконання робіт інвентаризація сформованих земельних ділянок, яким не присвоєно кадастрові номери або відомості про які відсутні у ДЗК, визначення їх стану; формування нових земельних ділянок за рахунок земель сільськогосподарського призначення з визначенням їхніх меж, розмірів та внесення даних до ДЗК. Тобто встановлення цільового призначення не було метою чи наслідком проведеної інвентаризації земель.
Крім цього, прокурор залишив поза увагою, що саме рішенням Боринської селищної ради від 11.06.2021 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боринської селищної ради за межами населених пунктів, та змінено цільове призначення земельних ділянок із земель запасу, встановивши цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» згідно з додатком № 1.
Враховуючи зазначене, суд не вважає доведеним факт порушення інтересів позивача як представницького органу територіальної громади розпорядженням Турківської районної державної адміністрації № 305 від 15.11.2013 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Турківського району». Тому така позовна вимога задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 48-ОТГ від 15.12.2020.
Вимога про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 48-ОТГ від 15.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі в комунальну власність Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га заявлена до відповідача 2 - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з тих підстав, що на час передачі спірна ділянка уже відносилась до земель природно-заповідного фонду.
Так, оскаржуваний наказ відповідно до його змісту прийнятий відповідно до ст. ст. 117, 122 Земельного кодексу України, Указу Президента України від 15.10.2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», наказу Держгеокадастру від 17.11.2020 № 485, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, та вміщує два пункти:
1. Передати Боринській селищній раді (Боринській територіальній громаді) у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4042,7769 га, які розташовані на території Боринської селищної ради Турківського району згідно з актом приймання-передачі. 
2. Право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Відповідно до згаданого Указу Президента з метою забезпечення подальшого здійснення реформ у сфері земельних відносин та створення умов для реалізації прав громадян України і територіальних громад у цій сфері постановлено, серед іншого, Кабінету Міністрів України доручено активізувати діяльність із передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність; опрацювати питання щодо стимулювання оформлення територіальними громадами права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, передані з державної власності.
Відповідно до згаданої в наказі постанови Кабінету Міністрів України з метою забезпечення виконання Указу Президента України від 15 жовтня 2020 р. № 449 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» Кабінет Міністрів України постановив:
1. Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити прискорення проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності;
2. Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства забезпечити:
1)супроводження законопроектів щодо фінансової підтримки фермерських господарств, удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин, встановлення прозорої процедури проведення електронних земельних аукціонів;
2)вжиття заходів до прискорення створення, функціонування та розвитку національної інфраструктури геопросторових даних у встановленому порядку;
3.Міністерству розвитку громад та територій, Міністерству юстиції, Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру опрацювати питання щодо активізації оформлення територіальними громадами права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, передані з державної власності;
4.Рекомендувати органам місцевого самоврядування зареєструвати право комунальної власності на отримані земельні ділянки сільськогосподарського призначення у порядку, встановленому законом.
На виконання оскаржуваного наказу підписано акт приймання-передачі в комунальну власність ділянок згідно з додатком; цей акт є підставою для державної реєстрації права. Відповідно до додатку до наказу в ньому перелічено 674 ділянки, серед яких також спірна ділянка, площею 10,3823 (порядковий номер 565) з цільовим призначенням 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); відомості про обтяження відсутні, відомості про обмеження 05.02 прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах на площу 1,0637 га.
На підставі оскаржуваного наказу від 15.12.2020, акту приймання-передачі від 15.12.2020 і рішення органу місцевого самоврядування № 35 від 24.12.2020 здійснено державну реєстрацію права власності за Боринською селищною радою, що підтверджено витягом від 05.08.2024.
Земельний кодекс в чинній на той час реакції ст. 44 (Склад земель природно-заповідного фонду) передбачав, що до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Стаття 45 Земельного кодексу України передбачала, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Тобто спірна ділянка, яка знаходиться на території природно заповідного фонду, може перебувати і в комунальній власності. Тому вказана підстава звернення з такою позовною вимогою не є обґрунтованою.
Крім цього, аналізуючи поведінку відповідача 2, до якого заявлену таку позовну вимогу, суд не вбачає допущення незаконності дій стосовно прийняття такого наказу так як відповідача 2 діяв на виконання узгоджених нормативних актів: Указу Президента України від 15.10.2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин». Прокурор не обґрунтував та не підтвердив доказами неправомірну поведінку відповідача 2 та наявності у останнього як у суб`єкта владних повноважень обов`язку по вчиненню інших, відмінних від здійснених, дій.
Відповідно до усталеної судової практики суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16 та від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18).
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18).
Із проаналізованих підстав позовної вимоги та фактичних обставин справи суд доходить висновку, що оскаржуваний наказ не порушує прав та інтересів позивача, прокурором і позивачем не подано належних доказів на підтвердження його незаконності. Тому заявлена вимога про оскарження наказу про передачу спірної земельної ділянки із державної у комунальну власність не підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про усунення перешкод держави в особі Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га шляхом скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі прав на нерухоме майно з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки, слід зазначити наступне:
Позовна вимога про усунення перешкод держави в особі Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки також заявлена до відповідача 2 - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області.
Так, реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі вчинена на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 21.10.2013, ТзОВ «Карпати Гео-Інвест».
Аналізуючи повноваження відповідача 2 у співвідношенні із вчиненою дією, суд зазначає таке.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема, землі сільськогосподарського призначення і землі водного фонду (ст. 19 Земельного кодексу України).
Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок регламентовані ст. 20 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, за рішенням відповідного органу.
Однак, як і при розгляді двох попередніх позовних вимог, суд акцентує, що рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалося. Тому при реєстрації ділянки цільове призначення спірної земельної ділянки залишалось те саме, що і в матеріалах інвентаризації. Заяв щодо зміни цільового призначення земельної ділянки від власника (позивача) також до відповідача 2 не надходило.
Суд зауважує про відсутність правових підстав втручатися в повноваження органу місцевого самоврядування стосовно зміни цільового призначення земельних ділянок (ст. 20 Земельного кодексу України).
Земельний кодекс України в реакції станом на 20.10.2013 передбачав, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ст. 79-1).
Закон України «Про Державний земельний кадастр» (ст. 15) визначає, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); відомості про обмеження у використанні земельних ділянок. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 24 Закон України «Про Державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:
- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;
- подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;
- невідповідність поданих документів вимогам законодавства; як реєстратор мав перевірити цільове призначення?..
- знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Прокурор не вказує та не доводить порушення відповідачем 2 жодного із наведених приписів порядку формування та реєстрації земельної ділянки; не стверджує про подання неповного пакету документів чи інший недолік, що встановлював би обов`язок реєстратора відмовити в реєстрації земельної ділянки, що мало б наслідком необхідність скасування її реєстрації.
Крім цього, внесено необхідні відомості щодо спірної земельної ділянки: кадастровий номер 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га, належить до комунальної форми власності, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах.
Підсумовуючи, суд зазначає, що у справі відсутні відомості про те, що відповідач 2 допустив неправомірну поведінку при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки з номером 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га.
Як зазначав суд, позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, на виконання у тому числі приписів статті 74 Господарського процесуального кодексу України, зобов`язаний довести наявність порушених його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18, провадження № 61-11707св22).
Існування зареєстрованого об`єкта цивільних прав за відсутності доказів незаконності такої реєстрації не порушує прав особи, в інтересах якої подано позов, не створює перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою. Неправильне, за твердженням прокурора, визначення категорії земельної ділянки не свідчить про необхідність скасування об`єкта цивільних прав, скасування в свою чергу не призведе до усунення недоліку чи до зазначення іншого цільового призначення земельної ділянки. Орган місцевого самоврядування як власник земельної ділянки жодним чином не позбавлений права приймати рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок, навпаки саме він наділений таким правом. Водночас відсутні докази реалізації ним таких повноважень чи наявності перешкод у здійсненні таких, зокрема відповідачем 2.
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про безпідставність заявленої позовної вимоги.
Щодо вимоги про визнання недійсним договору оренди землі від 08.09.2021
Звертаючи в інтересах держави в особі Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, прокурор просить визнати недійсним договір оренди від 08.09.2021, що укладений між Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області та Фермерським господарством «Марі Голд», щодо земельної ділянки кадастровий номер 4625582200:07:000:0007.
Недолік оформлення акту передачі ділянки в оренду незазначення в ньому дати (п. 3.24 цього рішення) не спростовує обставини фактичного користування ділянкою відповідачем 1, адже не заперечується жодною зі сторін, речове право оренди зареєстровано, орендна плата сплачувалась (однію з підстав невжиття позивачем самостійно заходів по припинення орендних відносин було саме отримання надходжень до бюджету від орендаря). Тому такий недолік при оформленні акту не має значення для встановлення факту дійсного отримання земельної ділянки в оренду.
Обставина існування (оголошення) з 31.07.1997 Регіонального ландшафтного парку «Надсянський» бюджетною природоохоронною рекреаційною установою регіонального значення площею 19 428 га, не є спірною. Правовий статус, серед іншого, регламентується затвердженим 07.10.2008 Положення про Регіональний ландшафтний парк «Надсянський». Встановленою та не оспорюваною є також обставина створення такого парку без вилучення земельних ділянок, лісових угідь та інших природно-охоронних об`єктів у їх власників або користувачів.
Закон України «Про природно-заповідний фонд України» встановлює вимоги щодо охорони природних комплексів та об`єктів природних заповідників (ст. 16). Так, на території природних заповідників забороняється будь-яка господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню заповідника, порушує природний розвиток процесів та явищ або створює загрозу шкідливого впливу на його природні комплекси та об`єкти.
Для збереження і відтворення корінних природних комплексів, проведення науково-дослідних робіт та виконання інших завдань у природному заповіднику відповідно до проекту організації його території та охорони природних комплексів допускається виконання окремих видів робіт: виконання відновлюваних робіт на землях з порушеними корінними природними комплексами, а також здійснення заходів щодо запобігання змінам природних комплексів заповідника внаслідок антропогенного впливу - відновлення гідрологічного режиму, збереження та відновлення рослинних угруповань, що історично склалися, видів рослин і тварин, які зникають, тощо; здійснення протипожежних заходів та вибіркового діагностичного відстрілу диких тварин для ветеринарно-санітарної експертизи, що не порушують режиму заповідника; спорудження у встановленому порядку будівель та інших об`єктів, необхідних для виконання поставлених перед заповідником завдань; збір колекційних та інших матеріалів, виконання робіт, передбачених планами довгострокових стаціонарних наукових досліджень, проведення екологічної освітньо-виховної роботи. Однак, доказів здійснення таких відповідачем немає.
Натомість відповідно до змісту договору оренди земельна ділянка передається для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Одним із зареєстрованих видів робіт у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний).
Проектом організації території природного заповідника та охорони його природних комплексів може бути передбачено виділення земельних ділянок для задоволення господарських потреб заповідника та його працівників у сінокосах, випасах, городах та паливі відповідно до встановлених нормативів.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення.
Регіональні ландшафтні парки організовуються з вилученням або без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. На регіональні ландшафтні парки покладається виконання таких завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів та об`єктів; створення умов для ефективного туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержання режиму охорони заповідних природних комплексів і об`єктів; сприяння екологічній освітньо-виховній роботі.
Відповідно до ст. 24 вказаного закону на території регіональних ландшафтних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей проводиться зонування з урахуванням вимог, встановлених для територій національних природних парків. Проект організації території регіонального ландшафтного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів і порядок його реалізації затверджуються державним органом, який прийняв рішення про організацію парку.
Відповідно до п. 1.5 Положення про регіональний ландшафтний парк «Надсянський», затвердженого 07.10.2008 (надалі по тексту рішення - Положення), на території парку передбачено зонування Проектом організації його території.
Відповідно до розділу 3 цього Положення на території парку передбачається диференційований режим використання території відповідно до зонування та зокрема визначено режими використання господарської зони, заповідної, рекреаційної.
Відповідно до встановлених вище обставин справи, не спростованих сторонами та зокрема відповідачем 3, територія з кадастровим номером 4625586500:03:000:0007 входить до складу заповідної зони.
Тобто спірна ділянка розташована в заповідній зоні природно-заповідного фонду, що означає, що здійснення господарської діяльності на ній не допускається. Відповідно земельна ділянка не могла бути передана в оренду відповідачу 1.
Прокурор також зазначав як порушення порядку передачі в оренду ділянки ті обставини, що на земельній ділянці розміщені водойми і що по ділянці проходить кордон з Республікою Польща. Аналізуючи такі доводи заявника, суд зазначає, що наявний у першому томі справи лист 7-го Прикордонного Карпатського загону надає інформацію про те, що збіги або накладення земельних ділянок на власність Державної прикордонної служби відсутні
Так, відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України в чинній станом на жовтень 2021 року редакції передбачав, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30 - 50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми.
Однак, докази порушення прав та інтересів третьої особи 3 наданням в оренду спірної земельної ділянки у справі відсутні і про наявність таких зацікавлена особа третя особа чи заявник позову не заявили. Крім цього, відповідно до поданого протоколу огляду місця події від 05.04.2023 вказано, що ділянка знаходиться поблизу річки Сян, а не впритул до неї. Тобто суду не надано доказів того, що спірна ділянка займає прикордонну смугу, шириною 30-50 метрів, призначену для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд.
Щодо розміщення спірної ділянки в межах захисної смуги вздовж річок, то так, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру зареєстровані відомості про обмеження земельної ділянки прибережна захисна смуга вздовж річок. За загальним правилом така характеристика ділянки не забороняє можливості передання її в оренду з визначеними обмеженнями.
Так, відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України в редакції, чинній на жовтень 2021, до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру.
Однак, відповідно до ст. 59 Земельного кодексу України юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг […] для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту.
В оспорюваному договорі оренди визначено, що ділянка передається для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва, а такої мети ст. 59 Земельного кодексу України не передбачає. Тобто це не узгоджується із законодавчими допустимими видами використання земельної ділянки з відповідними обмеженнями.
Крім цього, ст. 61 Земельного кодексу України встановлює обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах, а саме прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.
Враховуючи мету оренди - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, очевидно що здійснюється використання земель у спосіб їх розорювання, що у свою чергу не відповідає режиму обмеженої господарської діяльності. Так, у протоколі огляду місця події від 05.04.2023 зафіксовано, що вказана земельна ділянка не оброблена, будь-яка господарська діяльність на ній не здійснюється. Проте при вирішенні вимоги про визнання недійсним правочину, завдання суду полягає у встановленні фактів дотримання процедури його вчинення в момент його укладення, а не за наслідками виконання. Тому такий документ у сукупності зі встановленими вище обставинами не спростовує допущеного порушення протиправної передачі ділянки заповідної зони природно заповідного фонду з обмеженням, встановленим для прибережних захисних смуг.
Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає, серед іншого, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Встановивши, що укладений 08.09.2021 договір оренди не відповідає приписам земельного законодавства стосовно обмежень у використанні прибережних захисних смуг уздовж річок та меті використання на праві оренди земель водного фонду, враховуючи, що регіональний ландшафтний парк знаходиться не в господарській, а в заповідній зоні природно-заповідного фонду, суд зазначає про обґрунтованість позовної вимоги та необхідність визнання оскаржуваного договору недійсним.
Суд зауважує та враховує, що за тривалий час розгляду цієї справи орендар, який обізнаний про судовий процес, не реалізував своє право на заперечення підстав позову та на участь в судових засіданнях.
Дійшовши зазначених висновків, суд зазначає, що інші підстави позову (договір укладено без попереднього отримання дозволу від органів Державної прикордонної служби України, договір укладений не Боринським селищним головою, а іншою особою на підставі довіреності), не вимагають детальної оцінки суду, оскільки не змінюють висновків щодо вирішення позовної вимоги по суті.
Усталеним є підхід, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року)» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).
Щоб судове рішення вважалося належно мотивованим, важливо навести ті висновки, яких дійшов суд за результатами оцінки доказів, та знайти настільки вагомі й одночасно зрозумілі аргументи на користь прийнятого рішення, щоб вони переконали в законності й справедливості вирішення спору навіть ту сторону, яка в цьому спорі програла.
Враховуючи зазначене, позовна вимога про визнання недійсним договору оренди підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про усунення перешкод у здійсненні Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права – права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га за Фермерським господарством «МАРІ ҐОЛД» (номер запису про інше речове право: 43996588, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 60407605 від 16.09.2021), припинивши інше речове право - право оренди земельної ділянки.
Так, відповідно до встановлених обставин справи право оренди відповідача 3 зареєстровано 16.09.2021 саме на підставі договору оренди землі від 08.09.2021.
Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що […] у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Заявлена вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним договору оренди та такою, що не суперечить законодавству, що спрямована на повний та ефективний захист порушеного права територіальної громади як власника земельної ділянки. Зазначене відповідає завданням господарського судочинства та вичерпує спір в межах одного судового провадження.
Велика Палата Верховного Суду 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц акцентує, що неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18.
Здійснюючи послідовний та повний захист порушеного права територіальної громади в цій справі, суд зазначає про необхідність задоволення похідної вимоги та про недоведеність підстав для відмови.
Щодо вимоги про усунення перешкод у здійсненні Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га шляхом зобов`язання Фермерського господарства «МАРІ ҐОЛД» повернути земельну ділянку з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га, що розташована за адресою: Львівська область, Самбірський район, Боринська селищна рада (за межами населеного пункту), у розпорядження Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області.
Суд заважує, що зобов`язання повернути ділянку виникає у відповідача 3 внаслідок визнання договору оренди недійсним, що встановлено судом вище. Тобто така вимога також має ознаки похідної позовної вимоги та її вирішення залежить від задоволення попередніх.
За час розгляду справи суду не подано доказів належності спірної ділянки до іншої форми власності, ніж комунальної; право комунальної власності, зареєстроване 24.12.2020 за Боринською селищною радою, не скасоване та за будь-яким іншим суб`єктом не зареєстроване.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Задоволення вимоги прокурора про повернення земельної ділянки у комунальну власність не порушує прав та інтересів інших осіб, а користування ділянкою на підставі договору, що визнаний недійсним, є неправомірним. Враховуючи зазначене, для повного та остаточного вирішення спору в межах однієї справи, похідна позовна вимога також підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На думку суду надані прокурором докази, про які суд вказував вище, є вірогідними. Відповідач не подав доказів на спростування вірогідності доказів наданих позивачем та не подав доказів, які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розподіляючи судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог, суд зазначає, що відшкодуванню прокуратурі підлягає судовий збір відповідачем 3 за заявлені до нього і задоволені три позовні вимоги - 7 267,20 грн. Решта сплаченого судового збору за три вимоги немайнового характеру, в задоволенні яких відмовлено, залишається за особою, що його сплатила.
З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.
2. Визнати недійсним договір оренди землі від 08.09.2021, що укладений між Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області та Фермерським господарством «Марі Голд», щодо земельної ділянки кадастровий номер 4625586500:03:000:0007.
3. Усунути перешкоди у здійсненні Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області (82547, смт. Бориня, вул. І. Франка, 4, Самбірського району Львівської області, код ЄДРПОУ: 05290787) права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права – права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га за Фермерським господарством «Марі Голд» (номер запису про інше речове право: 43996588, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 60407605 від 16.09.2021), припинивши інше речове право - право оренди земельної ділянки.
4. Усунути перешкоди у здійсненні Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га шляхом зобов`язання Фермерського господарства «Марі Голд» (с.Шегині, вулиця Дружби, будинок 46 Г, Яворівський район, Львівська область, 81321, ЄДРПОУ – 41657798) повернути земельну ділянку з кадастровим номером 4625582200:07:000:0007 площею 9.7421 га, що розташована за адресою: Львівська область, Самбірський район, Боринська селищна рада (за межами населеного пункту), у розпорядження Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області (82547, смт. Бориня, вул. І.Франка, 4, Самбірського району Львівської області, код ЄДРПОУ: 05290787).
5. Стягнути з Фермерського господарства «Марі Голд» (ідентифікаційний код юридичної особи 41657798, 81321, Львівська область, Яворівський район, с. Шегині, вул. Дружби, будинок 46 г) на користь Львівської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи 02910031, 79005, м Львів, проспект Шевченка, 17/19) 7 267,20 грн судового збору
6. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.07.2026.

Суддя Березяк Н.Є.