Справа № 676/689/26
Номер провадження 2-а/676/41/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року м. Кам`янець-Подільський 

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої судді Гладій Л.М.,
за участі секретаря судового засідання Сенчишеної Р.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача – Перунського І.В.,
представника відповідача – Дідура І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення штрафу, - 
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення штрафу. В обґрунтування позову зазначив, що 21.01.2026 року на автомобілі приїхав у місто Кам`янець-Подільський разом із дружиною для здійснення покупок - необхідних ліків в мережі аптек, розташованих біля Центрального ринку по проспекті Грушевського у м. Кам`янець-Подільський. Для висадки з автомобіля дружини по проспекті Грушевського, 25, у м. Кам`янець- Подільський здійснив короткочасну зупинку автомобіля об 11 год. 30 хв. Дружина вийшла з автомобіля і він збирався покинути місце зупинки, але в цей час на автомобілі під`їхали поліцейські, заблокували виїзд його автомобіля об 11 год. 33 хв., і поліцейський 2-го взводу 2-ї роти 1-го батальйону БПП з обслуговування Кам`янець-Подільського району УПП в Хмельницькій області ДПП, сержант поліції Юсипчук Владислав Євгенійович повідомив йому, що ним порушено правила зупинки транспортного засобу на пішохідних переходах, зупинивши автомобіль ближче 10 метрів до пішохідного переходу. Зазначає в позовній заяві, що фактично автомобіль зупинив для висадки з автомобіля дружини на відстані від пішохідного переходу біля 15 метрів, а можливо і більше. Заміри відстані від пішохідного переходу до місця зупинки автомобіля поліцейські не проводили. Постанову про накладення на адміністративного стягнення у виді штрафу на місці зупинки поліцейським вручено не було. Тому вважає, що постанова серії ЕНА № 6542008 від 21.01.2026 року про накладення на мене адміністративного стягнення у виді штрафу є незаконною, необґрунтованою та безпідставною за відсутністю доказів, та підлягає скасуванню.
26.05.2026 року представник відповідача Дідур І.І. надіслав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. Зокрема зазначив, що 21.01.2026 року близько 11 год. 33 хв. поліцейськими 2-го взводу 2-ї роти 1- го батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП у м. Кам`янець-Подільському по проспекту Грушевського, 25 було виявлено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , водій якого здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив вимоги п.15.9 г) Правил дорожнього руху України. Факт правопорушення було зафіксовано поліцейськими за допомогою портативних відеореєстраторів, закріплених на форменому одязі. Після встановлення особи водія поліцейський розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення, повідомив позивачу суть правопорушення, норму ПДР, яку було порушено, правову кваліфікацію за ч.1 ст.122 КУпАП, а також санкцію статті. Поліцейський також розпочав роз`яснення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак позивач зачинив транспортний засіб та почав самовільно залишати місце розгляду справи. На запитання поліцейського щодо бажання отримати копію постанови позивач жодним чином не відреагував та мовчки покинув місце події, що було обґрунтовано розцінено поліцейським як відмова від участі у розгляді справи та від отримання копії постанови. За результатами розгляду справи поліцейським було винесено постанову серії ЕНА №6542008 від 21.01.2026 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 
В судовому засіданні позивач зазначив, що вважає постанову незаконною з тих підстав, що ним була здійснена зупинка більше, ніж 10 метрів від пішохідного переходу, а також зазначив, що вона незаконна, оскільки інших водіїв, які порушували правила зупинки поліцейські не притягнули до відповідальності. 
Представник позивача Перунський І.І. підтримав позов з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача Дідур І.І. проти позову заперечив і просив відмовити позивачу у задоволенні позову про скасування постанови, оскільки з відеозапису з місця події факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджено належним чином.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 15.9 г) Правил дорожнього руху України визначається, що зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.
Відповідальність за порушення правил зупинки транспортних засобів передбачена ч.І ст.122 КУпАП.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Як вбачається з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Вказані права виникають з часу, коли посадова особа вирішує питання про доцільність складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У силу ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
При цьому, в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Адміністративна відповідальність та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності закріплений в ст.62 Конституції України (презумпція невинуватості), у силу якого ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Судом встановлено, що 21 січня 2026 року відповідачем винесено постанову серії ЕНА № 6542008, згідно якої ОСОБА_1 21.01.2026 року об 11 год. 30 хв., будучи водієм транспортного засобу «Дачія», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Кам`янець-Подільському по проспекту Грушевського, 25, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п.15.9 г ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за що на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 
Позивач, оскаржуючи винесену щодо нього постанову, не заперечує факту керування транспортним засобом, а також факт зупинки, однак зазначає, що зупинка була виконана ним згідно з ПДР України, а саме до пішохідного переходу від місця зупинки було більш як 10 метрів, хоча працівники поліції не проводили вимірювання.
Суд критично оцінює такі заперечення позивача та його представника щодо правомірності дій ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, оскільки з відеозапису, наявному у матеріалах справи, який було надано представником відповідача, вбачається, що транспортний засіб позивача зупинився навпроти центрального входу в ринок в м. Кам`янець-Подільському. Після звернення поліцейського до водія щодо порушення ним правил зупинки, ОСОБА_1 не заперечував факту зупинки транспортного засобу в зазначеному місці та не повідомляв про будь-яку необхідність висадки дружини чи придбання ліків, а неодноразово пояснював, що зупинився для вигрузки товару біля центрального входу до ринку, а також зазначав, що інші водії тут теж стоять, тому і він завжди тут зупиняється. При цьому, з даного відеозапису чітко вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 зупинився у безпосередній близькості до пішохідного переходу — орієнтовно близько 3 метрів, при цьому пішохідний перехід був чітко позначений відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою («зебра» червоно-білого кольору). 
Таким чином, твердження позивача про те, що від його автомобіля до пішохідного переходу було понад десять метрів спростовується об`єктивно встановленими обставинами події, які зафіксовані на відеозаписі. 
Суд критично оцінює доводи позивача щодо причини зупинки, оскільки для такого порушення не має значення мета зупинки, чи то висадка дружини, чи то вигрузка товару. 
Суд критично оцінює доводи позивача щодо наявності інших автомобілів, які також зупинились із порушенням, оскільки такі твердження жодним чином не впливають на спростування факту порушення ОСОБА_1 ПДР України.
Щодо заперечення ОСОБА_1 з приводу відсутності належних доказів вимірювання відстані від автомобіля до пішохідного переходу, то суд також суд звертає увагу на те, що з відеозапису чітко вбачається, що відстань від автомобіля до пішохідного переходу однозначно менше десяти метрів, оскільки поряд стоїть автомобіль поліції, довжина якого близько 4 метрів, а за ним одразу пішохідний перехід. 
Крім цього, КУпАП чи ПДР не зобов`язує поліцейського проводити фізичний замір відстані, якщо наявні інші об`єктивні та достатні дані, якими в даному випадку є відеозапис, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 17 травня 2018 року по справі №670/346/17 (адміністративне провадження №К/9901/20895/18).
Також на відеозаписі зафіксований фактичний розгляд справи на місці з дотриманням вимог КУпАП, а також те, що водій з власної волі поїхав з місця розгляду справи. 
Викладене дає підстави для висновків, що інспектор правомірно визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а отже позов є необґрунтованим.
Керуючись ст.ст.77,242 -246 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення штрафу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду з дня складання повного судового рішення.
Текст рішення складено 12.06.2026 року. 

Суддя Л.М. Гладій