ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Чаплик І.Д.

15 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/24003/25 пров. № А/857/16183/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року у справі № 380/24003/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
09.12.2025р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просила суд:
-визнати протиправним та скасувати Рішення від 20.11.2025р. №133950017301 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;
-зобов`язати зарахувати до пільгового страхового стажу за Списком №2 період роботи з 01.07.2024р. - 31.10.2025р. на відокремленому підрозділі шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» врахувавши заробітну плату за вказаний період;
-зобов`язати призначити з 13.11.2025р. (з дня звернення) пенсію за віком на пільгових умовах у порядку п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII із застосуванням показника вікового цензу у 50 років.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2026р. позов задоволено.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2026р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 має наступний трудовий стаж:
-13.09.2004р. – прийнята прибиральницею в гуртожиток шахти «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля»;
-12.01.2015р. – переведена учнем машиніста (кочегара) котельні;
-24.10.2015р. – переведена машиністом (кочегаром) котельні четвертого розряду.
Із змісту довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 31.10.2025р. №23к/386, яка видана Відокремленим підрозділом «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_1 працювала повний робочий день на вказаному підприємстві і за період з 24.10.2015р. - 02.08.2016р. виконувала гірничі роботи поверхні шахти за професією машиніст (кочегар) котельні дільниці стаціонарного устаткування, що передбачено підрозділом 33 розділу ХХХІІІ Списку №2 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36, та за період з 03.08.2016р. по даний час виконувала гірничі роботи поверхні шахти за професією машиніст (кочегар) котельні дільниці стаціонарного устаткування, що передбачено підрозділом 33 розділу ХХХІІІ Списку №2 (постанова Кабінету Міністрів України від 24.06.2016р. №461).
Відповідно до довідки від 28.11.2025р. №4/1-15/1335 позивач перебуває в трудових відносинах з ВП шахтою «Лісова» ДП «Львіввуугілля» на посаді машиніст (кочегар) котельні дільниці стаціонарного устаткування. Заробітну плату нараховано та виплачено в повному розмірі за період з 01.07.2024р. - 31.10.2025р. включно одночасно з повною оплатою ЄСВ (єдиного соціального внеску) за цей період, але кошти, які згідно платіжних доручень призначалися на сплату єдиного внеску поточного періоду, фіскальний орган спрямував на погашення податкового боргу.
13.11.2025р. ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Вказана заява розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.11.2025 №133950017301 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. 
Із змісту оскаржуваного рішення видно, що згідно п.п. 2 п. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абз.1 та 15 - 23 цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз.1 ч.1 ст.26 цього Закону:- на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи жінкам. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася 13.11.2025р. із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, надавши наступні документи: трудову книжку, диплом про навчання, довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №142 від 29.12.2021р., наказ про атестацію робочих місць, свідоцтво про народження дитини, паспорт, код. 
Аналіз наданих документів вказує на те, що загальний страховий стаж позивача становить 23 роки 08 місяців 09 днів, пільговий стаж роботи становить 8 років 8 місяців 7 днів. До пільгового та страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2024р. - 31.10.2025р., оскільки відсутня сплата страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пенсійний орган прийняв рішення від 20.11.2025р. №133950017301 відмовити гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.п.2 п.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку та з недосягненням пенсійного віку - 55 років.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".
п.1 ч.1 ст.8, ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
В солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно абз.1, абз.2 п.2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Оскільки на сьогоднішній день в Україні не запроваджено пенсійне забезпечення через професійні та корпоративні фонди, тому порядок призначення пенсії на пільгових умовах визначається нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В абз.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" видно, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Аналогічна правова норма міститься у ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), п. «б» ч.1 якої встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Із змісту п.1-п.3, п.20 Порядку № 637 видно, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1, № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005п. №383 (далі – Порядок №383).
Згідно п.3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992р.
Отже, обов`язок проведення атестації робочих місць за умовами праці виник після 21.08.1992р..
п.10 цього Порядку встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії).
Вищевказаний порядок № 18-1 зокрема визначає, що підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.
Із змісту оскарженого рішення, видно, що пенсійний орган не зарахував до страхового стажу та до пільгового стажу позивача період роботи з 01.07.2024р. - 31.10.2025р. у зв`язку із несплатою страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Колегія суддів вказує, що п.1 Порядку №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи (включно з періодами навчання), є трудова книжка. У разі відсутності трудової книжки або відповідних записів, стаж підтверджується іншими документами, виданими за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
п.8 Порядку №637 визначено, що період навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Так, Пенсійний фонд, згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", №1058-IV та п.1.8, п.3.3 Порядку №22-1, зобов`язаний витребувати додаткові документи та надавати допомогу заявнику в їх отриманні. В цьому випадку, наявність диплому є достатнім підтвердженням факту навчання та його періоду. Незначні розбіжності у написанні прізвища, особливо якщо інші дані (ім`я, по батькові, дата народження) збігаються, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні стажу, особливо враховуючи, що ці документи були видані давно і за межами України. Покладання на позивача тягаря доведення таких обставин, які можуть бути перевірені Пенсійним фондом шляхом відповідного запиту, є необґрунтованим.
Одночасно, колегія суддів наголошує, що у випадку не достатності документів, або наявності труднощів у їх отриманні пенсійний орган надає особі, що звернулася за призначенням пенсії допомогу. Проте, пенсійний орган не надав доказів надання допомоги позивачу у отриманні додаткових документів.
Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії позивач подав копія трудової книжки, в якій містяться записи про періоди роботи позивача, а також покликання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, записи завірені підписом повноважних осіб та печаткою, не містять виправлень, тобто оформлені належним чином.
З аналізу зазначених норм чинного законодавства видно, що використання норм Порядку №637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.
Проте, позивач надав трудову книжку, яка є єдиним і беззаперечним доказом, що останній має право на пенсію відповідно до вищезазначених правових норм чинного законодавства.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2019р. у справі №156/173/17.
Колегія суддів звертає увагу апелента, ст. 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
-застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
-страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
-страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
-страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
ч.1 ст. 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється персоніфікований облік.
Із змісту ч.1, ч.2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" видно, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
ч.1 ст.15 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст.14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в ч.1 ст.12 цього Закону.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у п.п.1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 ст.11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону №1058-IV).
Як передбачено ч.4 – ч.ч.6, 9,10 ст.20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у п.1, 2, 4 ст.14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
Колегія суддів наголошує, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Крім того, при вирішенні спору колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018р. (справа № 208/6680/16-а), від 20.03.2019р. (справа № 688/947/17), від 30.09.2019 р.(справа № 316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Учасниками процесу не заперечується, що ОСОБА_1 працювала у відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» з 13.09.2004р. - теперішній час. В матеріалах справи наявні також індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, з яких можна встановити, що у вказаний період позивачу виплачувалась заробітна плата.
Таким чином, оскільки з наявних у справі письмових доказів встановлено, що з 13.09.2004р. позивачу нарахована та виплачена заробітна плата, на яку відповідно, нараховувалися страхові внески, тому у пенсійного органу відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача вказаний період його роботи.
Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.
Крім того, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу-позивача (форма ОК-5) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки ця особа не може нести відповідальність замість роботодавця.
Водночас, із довідки ВП «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» від 28.11.2025р. №4/1-15/1335, видно, що заробітну плату позивачу нараховано та виплачено в повному розмірі за період з 01.07.2024р. - 31.10.2025р. включно одночасно з повною оплатою ЄСВ (єдиного соціального внеску) за цей період, але кошти, які згідно платіжних доручень призначалися на сплату єдиного внеску поточного періоду, фіскальний орган спрямував на погашення податкового боргу. 
Отже, підприємством-страхувальником виконано обов`язок із сплати страхових внесків позивача за спірний період, а остання не може нести відповідальність за подальше їх не зарахування до пенсійної солідарної системи, тому така обставина не може служити причиною для неврахування вказаного періоду роботи до страхового стажу позивача.
Оскільки з наявних у справі письмових доказів встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» з 13.09.2004р. по теперішній час та отримувала заробітну плату, на яку підлягали нарахуванню страхові внески, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу вказаний період роботи.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 30.09.2019р. у справі № 316/1392/16-а, від 27.03.2018р. у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16) /п.14/, від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, діяв не у спосіб визначений законами та Конституції України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області – залишити без задоволення, а Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року у справі № 380/24003/25- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель