Справа 206/2566/26 
Провадження 2-а/206/25/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Плінської А.В,
за участі секретаря Габісонії Л.В.,
представників позивача Гузар В.В., Мельник Д.П.,
відповідача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом Відділу №4 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина Республіки Таджикистан,-

ВСТАНОВИВ:

28.04.2026 Відділ №4 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернувся до Самарського районного суду міста Дніпра з адміністративним позовом про продовження строку затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ОСОБА_1 , як громадянина Республіки Таджикистан.
Вимоги обґрунтовані тим, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ для виїзду за кордон НОМЕР_1 терміном дії до 25.02.2030, востаннє здійснив в`їзд в Україну 10.02.2025 року через ПП «Маяки-Удобне» та з того часу з країни не виїзджав.
Із заявою про продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до міграційних органів України - не звертався, інформація щодо визнання вищезазначеного громадянина Республіки Таджикистану біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відсутня.
За фактом порушення строку перебування в Україні відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПP MДР 007651 від 05.11.2025, яким зафіксовано порушення міграційного законодавства відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.203 КУпАП. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН 007640 від 05.11.2025, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста гривень) грн. 00 коп.
05.11.2025 року відносно громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , винесено рішення № 1217100100000635 про примусове видворення з України.
Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 07.11.2025 року ОСОБА_1 затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та забезпечення видворення, строком на 6 місяців.
Після затримання та поміщення ОСОБА_1 до ПТПІ ГУ ДМС у Дніпропетровській області вживалися заходи щодо його ідентифікації та забезпечення видворення з України, проте з незалежних від позивача причин, зокрема небажанням відповідача співпрацювати у рамках виконання рішення про примусове видворення, на даний час здійснити його видворення не є можливим.
Ухвалою від 28.04.2026 відкрито провадження у справі, визначено про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України» за участю ОСОБА_1 .
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.
Відповідач в режимі відеоконференції пояснив, що йому сказати нічого.
Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , паспортний документ для виїзду за кордон НОМЕР_1 терміном дії до 25.02.2030, востаннє здійснив в`їзд в Україну 10.02.2025 року через ПП «Маяки - Удобне» та з того часу з України не виїжджав що підтверджується інформацією з веб-інтерфейсу інформаційно-телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон.
Паспортний документ для виїзду за кордон відповідач втратив та з цього приводу звертався до ГУНП в Харківський області Харківського РУП № 2 на що отримав відповідь, де зазначено що не виявилось можливим встановити місце знаходження паспортного документу для виїзду за кордон та рекомендовано звернутись для поновлення паспортного документу за місцем видачі. 
За фактом порушення строку перебування в Україні відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПP MДР 007651 від 05.11.2025, яким зафіксовано порушення міграційного законодавства відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.203 КУпАП, а також протокол про адміністративне затримання № МДН000232від 05.11.2025 за ч. 2 ст. 263 КУпАП.
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН 007640 від 05.11.2025, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста гривень) грн. 00 коп. 
05.11.2025 відносно громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено рішення № 1217100100000635 про примусове видворення з України. Від підпису ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується підписом свідків у рішенні про примусове видворення, а також актом про відмову.
05.11.2025 відносно громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства,які незаконно перебувають на території України.
Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 07.11.2025 року у справі №206/6299/25, ОСОБА_1 затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та забезпечення видворення, строком на 6 місяців.
Після затримання та поміщення ОСОБА_1 до ПТПІ ГУ ДМС у Дніпропетровській області вживалися заходи щодо його ідентифікації та забезпечення видворення з України, серед яких.
Листом ГУ ДМС у Дніпропетровській області №1201.17.2/38892-25 від 13.11.2025 направлено перелік питань до відповідача, з метою виконання рішення Відділу №4 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 05.11.2025 про примусове видворення з України.
Листом ДУ «Миколаївський ПТПІ» №4877.5/844-25 від 20.11.2025 направлено акт опитування ОСОБА_1 , в якому він зазначає, що відмовляється заповнювати анкету на повернення до країни походження.
Листом ГУ ДМС у Дніпропетровській області №1201.17/40384-25 від 26.11.2025 направлено запит до ДУ «Миколаївський ПТПІ» щодо надання можливості здійснити 27.11.2025 опитування відповідача з метою забезпечення належних заходів з примусового видворення іноземців, які перебувають у Миколаївському ПТПІ.
В акті опитування від 27.11.2025 ОСОБА_1 зазначив про своє бажання залишитися в Україні.
Листом ГУ ДМС у Дніпропетровській області №1201.17.2/44806-25 від 30.12.2025 направлено заяви-анкети до відповідача, з метою виконання рішення Відділу №4 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 05.11.2025 про примусове видворення з України.
Листом ДУ «Миколаївський ПТПІ» №4877.5/10-26 від 12.01.2026 повідомлено, що відповідач відмовився заповнювати заяви-анкети до посольства для повернення в країну походження.
09.03.2026 ГУ ДМС у Дніпропетровській області повторно направлено лист №1201.17.2/6786-26 з метою сприяння у заповненні відповідних заяв-анкет.
12.03.2026 ДУ «Миколаївський ПТПІ» направлено повідомлення №4877.5/117-26 про відмову відповідача від заповнення заяви-анкети до посольства для повернення в країну походження. 
07.04.2026 ГУ ДМС у Дніпропетровській області направлено лист №1201.17.2/10455-26 з метою опитування відповідача на предмет співпраці під час ідентифікації у рамках виконання рішення про примусове видворення з України.
09.04.2026 ДУ «Миколаївський ПТПІ» направлено повідомлення №4877.5/184-26 з актом опитування відповідача, яким зафіксовано відмову від співпраці у рамках виконання рішення про примусове видворення.
Конституція України встановлює, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (стаття 26). Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33).
Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців.
У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.
Судом встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобода та ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. ч. 11, 12, 13 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Верховний Суд у постанові від 28.04.2022 у справі № 522/17369/21 зазначив, що частиною 13 статті 289 КАС України, регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
У своїй постанові від 28.01.2021 по справі № 743/1046/20 Верховний Суд зазначив, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Також у вищевказаній постанові Верховний Суд з посиланням на п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» вказав, що при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
Судом встановлено, що позивачем вчинялися належні дії з метою ідентифікації ОСОБА_1 , що підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, відповідач не має наміру співпрацювати з працівниками органів міграційної служби, та відмовився від заповнення заяв-анкет, які необхідно надати до посольства Республіки Таджикистан. У зв`язку з чим, інформація щодо належності/неналежності відповідача до громадянства Республіки Таджикистан, документи, необхідні для ідентифікації особи відповідача відсутня.
Відтак відповідач станом на дату розгляду справи не ідентифікований у встановленому законодавством порядку, оскільки відсутня інформація з країни приналежності іноземця, що дає змогу його ідентифікувати, а також відсутні належні документи, що дають право перетину державного кордону України, та внутрішні документи країни належності відповідача.
Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, оскільки наявні умови, за яких неможливо ідентифікувати відповідача та забезпечити примусове видворення або реадмісію особи у зазначений строк.
Заходи затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можуть застосовуватися судом задля забезпечення видворення за межі території України, та (або) їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Отже, у зв`язку із неможливістю ідентифікувати особу відповідача та забезпечити його примусове видворення, враховуючи відсутність співпраці з його боку, а також те, що термін утримання ОСОБА_1 у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства спливає, тому слід продовжити строк затримання останнього на шість місяців, оскільки такий строк має бути достатнім для вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення за межі території України.
Відповідно до положень ч. 19 ст. 289 КАС України за подачу позовних заяв, передбачених даною статтею, судовий збір не справляється, а отже підстав для розподілу витрат пов`язаних з розглядом справи не має, оскільки вони сторонами не були понесені.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 90, 229, 241, 246, 289, 371 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Відділу №4 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина Республіки Таджикистан - задовольнити.
Продовжити строк затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянину Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Плінська