КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2026 року м. Київ справа №320/10154/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту також відповідач 1, Управління) та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту також відповідач 2, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошової допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 за вересень, жовтень та листопад 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ЄДРПОУ 42098368) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за вересень, жовтень та листопад 2024 року в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень;
- визнати протиправною бездіяльність Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (ЄДРПОУ 37393782) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) одноразової грошової допомоги для проходження зимового опалювального сезону 2024/2025 року “Тепла зима” відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2024 №1341;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ЄДРПОУ 42098368) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу передбачену ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) для проходження зимового опалювального сезону 2024/2025 року “Тепла зима” відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2024 року №1341 у загальному розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що він та члени його сім`ї є внутрішньо переміщеними особами, які були вимушені залишити місто Херсон у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України. За твердженням позивача, починаючи з жовтня 2022 року і до березня 2024 року сім`я в установленому порядку отримувала щомісячну грошову допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (далі по тексту також – Порядок №332).
Позивач вказує, що 16.04.2024 він звернувся до Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про продовження виплати допомоги на проживання з 01.03.2024, однак рішенням від 17.05.2024 йому було відмовлено у продовженні такої виплати у зв`язку з перевищенням середньомісячного доходу на одного члена сім`ї встановленого граничного розміру.
Позивач зазначає, що правомірність такої відмови була предметом судового розгляду у справі №320/31192/24, у якій рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.05.2024 та зобов`язано відповідний орган призначити з 01.03.2024 допомогу на проживання всім чотирьом членам сім`ї позивача. На думку позивача, встановлені у зазначеній справі обставини мають преюдиційне значення для цього спору, оскільки підтверджують відповідність сім`ї критеріям отримання допомоги на проживання ВПО.
Як зазначає позивач, на виконання вказаного судового рішення Управління призначило допомогу на проживання з 01.03.2024, після чого сім`ї були виплачені кошти за березень-серпень 2024 року, а також здійснювались окремі виплати за грудень 2024 року, січень, лютий, березень, квітень і травень 2025 року. Водночас допомога на проживання за вересень, жовтень і листопад 2024 року у загальному розмірі 30 000 грн залишилася невиплаченою.
Позивач вважає протиправною позицію Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про те, що допомога за вересень-листопад 2024 року не підлягає виплаті, оскільки цей період не охоплений попереднім судовим рішенням, а заява на наступний шестимісячний період від позивача не надходила. На думку позивача, відсутність такої заяви була безпосереднім наслідком попередньої протиправної відмови Управління у продовженні виплати допомоги, оскільки саме ця відмова перервала встановлену процедуру отримання та подальшого продовження допомоги на проживання ВПО.
Крім того, позивач просить захистити право двох неповнолітніх дітей на отримання одноразової грошової допомоги для проходження зимового опалювального сезону 2024/2025 років за програмою «Тепла зима» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2024 № 1341. Позивач зазначає, що кожна дитина мала право на отримання 6 500 грн, тобто загальна сума такої допомоги становить 13 000 грн. Невиплата зазначених коштів, на переконання позивача, також є наслідком попередньої незаконної відмови у продовженні виплати допомоги на проживання ВПО, через що сім`я не була відображена як активний отримувач допомоги у листопаді 2024 року.
Позивач також посилається на те, що після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2025 № 84 уповноважені органи мали перевірити відповідні реєстри та включити до уточнювальних списків осіб, які мали право на отримання допомоги «Тепла зима», але її не отримали. За твердженням позивача, Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації не вжило необхідних заходів для включення дітей позивача до таких списків, хоча на той час вже існувало судове рішення, яким було підтверджено протиправність відмови у продовженні виплати допомоги на проживання ВПО.
Окремо позивач зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві після передачі з 01.07.2025 відповідних функцій органам Пенсійного фонду України також не забезпечило нарахування та виплату спірних сум, пославшись на відсутність необхідної інформації від Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Позивач вважає, що внутрішній перерозподіл повноважень між органами публічної влади не може бути підставою для невиконання державою обов`язку щодо забезпечення соціальних виплат.
З огляду на викладене позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати допомоги на проживання ВПО за вересень-листопад 2024 року та одноразової допомоги «Тепла зима», а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити відповідні суми: 30 000 грн допомоги на проживання ВПО та 13 000 грн одноразової допомоги «Тепла зима».
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач-1 (Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації) подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував.
В обґрунтування своїх заперечень Управління зазначає, що у квітні 2024 року позивач звернувся із заявою про продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2024. За результатами розгляду цієї заяви Управління прийняло рішення про відмову у призначенні допомоги, оскільки середньомісячний сукупний дохід на одного члена сім`ї, за розрахунком Управління, становив 10 282,60 грн, що перевищувало чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, - 9 444 грн.
Управління вказує, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 320/31192/24 не містило зобов`язання здійснювати нарахування та виплату допомоги на проживання позивачу і членам його сім`ї протягом необмеженого часу, починаючи з 01.03.2024.
Посилаючись на пункт 2 Порядку №332, Управління зазначає, що допомога призначається на шість місяців з місяця звернення незалежно від дати подання заяви. У зв`язку з цим на виконання рішення суду у справі №320/31192/24 Управління здійснило нарахування допомоги позивачу та членам його сім`ї за період з 01.03.2024 по 31.08.2024 у сумі 60 000 грн, яку було виплачено Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.
Щодо вимог про виплату допомоги за вересень-листопад 2024 року Управління зазначає, що позивач не звертався у вересні 2024 року із заявою про призначення допомоги на наступний шестимісячний період, починаючи з 01.09.2024. На думку відповідача, за відсутності такої заяви у нього не було правових підстав для нарахування допомоги за вересень, жовтень і листопад 2024 року. Відповідач також зазначає, що позивач звернувся із заявою про призначення допомоги лише 24.12.2024, на підставі чого допомогу було призначено за період з 01.12.2024 по 31.05.2025.
Управління не погоджується з доводами позивача про те, що відсутність заяви на період з вересня по листопад 2024 року була наслідком попередньої протиправної відмови Управління. Відповідач вважає, що рішення, визнане протиправним у справі № 320/31192/24, стосувалося лише виплати допомоги за період з 01.03.2024 по 31.08.2024, а не наступного періоду. Тому, на думку Управління, саме позивач не вчинив необхідних дій для вирішення питання щодо виплати допомоги з 01.09.2024.
Також відповідач зазначає, що Порядок №332 не передбачає автоматичного продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, за винятком окремих категорій осіб, визначених пунктами 13-1, 13-2 та 13-4 цього Порядку. На переконання Управління, позивач і члени його сім`ї до таких категорій не належать, а тому твердження позивача про обов`язок Управління автоматично включити сім`ю до наступного шестимісячного циклу виплат є безпідставним.
Крім того, Управління посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 25.06.2025 № 765, якою функції щодо призначення та виплати окремих видів державної допомоги і соціальних стипендій передано до органів Пенсійного фонду України. Відповідач зазначає, що актом передачі від 26.02.2026 паперову особову справу позивача щодо виплати допомоги передано до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві. У зв`язку з цим Управління вказує, що з 01.07.2025 у нього відсутні повноваження та технічні можливості щодо призначення допомоги внутрішньо переміщеним особам.
Щодо вимог про виплату одноразової грошової допомоги для проходження зимового періоду 2024/2025 років «Тепла зима» Управління зазначає, що відповідно до пункту 3 Порядку виплати одноразової грошової допомоги дітям та особам з інвалідністю I групи з числа внутрішньо переміщених осіб для проходження зимового періоду 2024/25 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2024 № 1341 (далі по тексту також – Порядок №1341), така допомога виплачується сім`ям, які у листопаді 2024 року є одержувачами допомоги на проживання відповідно до Порядку № 332.
За твердженням Управління, сім`я позивача у листопаді 2024 року не мала статусу активного отримувача допомоги на проживання ВПО, а тому державне підприємство «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України» не мало змоги автоматично сформувати список для виплати сім`ї позивача допомоги «Тепла зима». Відповідач також зазначає, що виплата такої допомоги у місті Києві здійснюється Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.
Управління додатково зазначає, що уточнювальні списки осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, мали подаватися не пізніше 01.03.2025. Оскільки рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 320/31192/24 набрало законної сили лише 03.03.2025, Управління вважає, що станом на граничну дату подання уточнювальних списків у нього не було правових підстав для включення сім`ї позивача до таких списків.
З огляду на викладене Управління просить суд залучити Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до участі у справі, а також ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.
Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося.
У відповіді на відзив позивач не погодився із запереченнями Управління та зазначив, що наведені у відзиві доводи не спростовують заявлених позовних вимог.
Позивач зазначає, що ця адміністративна справа є самостійним спором щодо нової бездіяльності відповідачів, а не спором про розширення чи зміну порядку виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 320/31192/24. За твердженням позивача, предметом цієї справи є ненарахування та невиплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за вересень, жовтень і листопад 2024 року, а також невиплата одноразової допомоги «Тепла зима», які виникли внаслідок подальшої бездіяльності Управління.
Позивач наголошує, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 320/31192/24 встановлено протиправність рішення Управління від 17.05.2024 про відмову у продовженні виплати допомоги на проживання ВПО. На думку позивача, зазначена обставина має преюдиційне значення для цієї справи відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, а тому відповідач не може повторно ставити під сумнів правомірність свого первинного рішення або посилатися на наслідки такої відмови як на підставу для відмови у подальших виплатах.
Щодо доводу Управління про те, що рішення у справі № 320/31192/24 охоплювало лише шестимісячний період з 01.03.2024 по 31.08.2024, позивач зазначає, що він не оспорює шестимісячний механізм призначення допомоги як такий. Водночас, на його думку, цей механізм може застосовуватися лише за умов нормального та безперервного перебігу правовідносин між органом соціального захисту і отримувачем допомоги. У спірних правовідносинах такий перебіг був перерваний саме протиправним рішенням Управління від 17.05.2024, у зв`язку з чим відсутність заяви на наступний період не може розцінюватися як самостійна підстава для відмови у виплаті.
Позивач вважає безпідставним посилання Управління на те, що він не подав заяву про призначення допомоги з 01.09.2024. За його твердженням, з травня 2024 року до набрання законної сили рішенням суду у справі № 320/31192/24 він перебував у стані особи, якій незаконно відмовлено у виплаті допомоги, та був змушений оскаржувати саме право на таку допомогу в судовому порядку. У зв`язку з цим, на думку позивача, покладення на нього негативних наслідків неподання нової заяви до того самого органу, який вже відмовив у виплаті, є надмірним формалізмом і фактично дозволяє відповідачу отримати вигоду з власної протиправної поведінки.
Окремо позивач звертає увагу на те, що Управління у відзиві посилається на лист від 15.07.2025 як на доказ обізнаності позивача про відсутність виплат за вересень-листопад 2024 року. Позивач вважає такий аргумент внутрішньо суперечливим, оскільки нову заяву про призначення допомоги він подав 24.12.2024, тобто раніше, ніж Управління склало вказаний лист. На думку позивача, це свідчить, що він самостійно вжив заходів для відновлення виплат ще до отримання відповідного повідомлення від відповідача.
Позивач також зазначає, що після подання заяви від 24.12.2024 Управління призначило допомогу на проживання за період з грудня 2024 року по травень 2025 року. На переконання позивача, це підтверджує, що сім`я відповідала критеріям Порядку №332 і в спірному періоді (вересень, жовтень і листопад 2024 року), оскільки відповідач не навів обставин, які б свідчили про зміну складу сім`ї, статусу ВПО чи інших істотних умов отримання допомоги саме у цей тримісячний період.
Щодо одноразової допомоги «Тепла зима» позивач зазначає, що невключення дітей до переліків отримувачів цієї допомоги було прямим наслідком попередньої протиправної відмови Управління у продовженні виплати допомоги на проживання. За твердженням позивача, сім`я не мала статусу активного отримувача допомоги у листопаді 2024 року не через власну бездіяльність, а через незаконне рішення Управління від 17.05.2024. Тому, на думку позивача, відповідач не може посилатися на відсутність такого статусу як на підставу для відмови у виплаті допомоги «Тепла зима».
Позивач не погоджується також із доводом Управління про те, що воно не мало правових підстав для включення сім`ї до уточнювальних списків через те, що рішення у справі № 320/31192/24 набрало законної сили 03.03.2025, тобто після граничної дати подання таких списків (01.03.2025). Позивач вважає, що підставою для включення особи до уточнювальних списків є наявність матеріального права на допомогу, а не лише формальне набрання судовим рішенням законної сили. Крім того, позивач зазначає, що рішення суду було ухвалене ще 31.01.2025, Управління було стороною відповідної справи та знало про його зміст, а тому мало можливість діяти добросовісно й завчасно вжити заходів для виправлення ситуації.
Щодо клопотання Управління про залучення Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат позивач зазначає, що участь цього органу не змінює суті спору та не усуває відповідальності Управління. За позицією позивача, Центр здійснює виплату коштів на підставі сформованих списків і відомостей, тоді як саме Управління до 01.07.2025 відповідало за визначення права особи на допомогу, ведення відповідних даних і відновлення статусу отримувача після незаконної відмови. Тому, на думку позивача, причина невиплати полягає не у діях Центру, а у тому, що Управління не забезпечило належного відображення сім`ї як отримувачів допомоги у відповідних інформаційних системах.
Стосовно посилання Управління на передачу функцій щодо призначення та виплати допомоги органам Пенсійного фонду України з 01.07.2025 позивач зазначає, що така передача не звільняє Управління від відповідальності за порушення, допущені у період, коли відповідні повноваження належали саме йому. Водночас позивач вважає, що вимога про нарахування і виплату спірних сум обґрунтовано адресована Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві як органу, який на час розгляду справи здійснює відповідні соціальні виплати та прийняв особову справу позивача.
Позивач також вказує на наявність, на його думку, так званого «бюрократичного пінг-понгу», за якого Управління і Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві взаємно перекладають відповідальність один на одного, а позивач і члени його сім`ї залишаються без належних соціальних виплат. На думку позивача, внутрішній розподіл повноважень між органами державної влади не може створювати ситуацію, за якої особа фактично позбавляється можливості реалізувати своє право на соціальний захист.
З огляду на викладене позивач просить суд відхилити доводи відзиву Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У запереченнях на відповідь на відзив Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації не погодилося з доводами позивача та повторно просило суд відмовити у задоволенні позову.
Управління зазначає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 320/31192/24, яке набрало законної сили 03.03.2025, було виконане ним у повному обсязі. За твердженням відповідача, на виконання зазначеного рішення позивачу та членам його сім`ї було нараховано допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з 01.03.2024 по 31.08.2024 у сумі 60 000 грн, яку було виплачено Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.
Відповідач вважає помилковими доводи позивача про те, що предметом цієї справи є нова самостійна бездіяльність Управління, яка виникла після набрання законної сили рішенням у справі № 320/31192/24. На думку Управління, позивач фактично намагається вивести з попереднього судового рішення обов`язок відповідача нарахувати допомогу і після 31.08.2024, хоча у вказаному рішенні не зазначено про необхідність нарахування допомоги за вересень-листопад 2024 року або про виплату допомоги протягом необмеженого часу.
Управління посилається на пункт 4 Порядку № 332 та зазначає, що для призначення допомоги внутрішньо переміщена особа або уповноважена особа має подати заяву до органу, уповноваженого призначати таку допомогу. Оскільки позивач не звертався до Управління у вересні 2024 року із заявою про призначення допомоги на проживання з 01.09.2024, відповідач вважає, що у нього не було правових підстав для призначення допомоги за вересень, жовтень і листопад 2024 року.
Відповідач наголошує, що бездіяльність Управління могла б мати місце лише у разі подання позивачем заяви про призначення допомоги, починаючи з 01.09.2024, та невчинення Управлінням дій за такою заявою. Оскільки такої заяви у вересні 2024 року подано не було, Управління вважає, що воно не допустило протиправної бездіяльності, а негативні наслідки неподання заяви мають покладатися на самого позивача.
Щодо доводу позивача про те, що подання нової заяви у вересні 2024 року було б юридично нераціональним і практично безрезультатним, Управління зазначає, що така позиція є непереконливою, оскільки позивач зрештою подав заяву 24.12.2024. На підставі цієї заяви, за твердженням відповідача, позивачу та членам його сім`ї було призначено і виплачено допомогу на проживання за період з 01.12.2024 по 31.05.2025. Тому, на думку Управління, саме неподання заяви з 01.09.2024 стало причиною невиплати допомоги за вересень-листопад 2024 року.
Управління не погоджується також із доводом позивача про те, що призначення допомоги з грудня 2024 року підтверджує право сім`ї на отримання допомоги за вересень-листопад 2024 року. Відповідач зазначає, що допомога за грудень 2024 року - травень 2025 року була призначена на підставі окремої заяви від 24.12.2024, тоді як щодо періоду з 01.09.2024 такої заяви не було. Крім того, Управління повторно наголошує, що рішення у справі № 320/31192/24 стосувалося періоду з 01.03.2024 по 31.08.2024 і не містило обов`язку нарахувати допомогу за вересень-листопад 2024 року.
Щодо допомоги для проходження зимового опалювального сезону 2024/2025 років «Тепла зима» Управління зазначає, що позивач та члени його сім`ї не були отримувачами допомоги на проживання ВПО у листопаді 2024 року. Відповідач пов`язує це не з рішенням про відмову від 17.05.2024, а з тим, що позивач не звертався із заявою про призначення допомоги з 01.09.2024. З огляду на це Управління вважає, що сім`я позивача не належала до кола осіб, які мали право на отримання допомоги «Тепла зима».
Управління також заперечує доводи позивача про те, що після ухвалення рішення у справі № 320/31192/24 воно мало відновити записи в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери таким чином, щоб вони відображали безперервний статус позивача і членів його сім`ї як отримувачів допомоги, включаючи вересень-листопад 2024 року. За твердженням відповідача, правових підстав для такого відновлення не було, оскільки позивач та члени його сім`ї не були отримувачами допомоги на проживання у цей період.
Стосовно залучення Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Управління зазначає, що таке залучення необхідне для отримання доказів про періоди, за які позивач і члени його сім`ї отримували або не отримували допомогу на проживання. Відповідач заперечує твердження позивача про те, що клопотання про залучення Центру спрямоване на перекладання відповідальності або відволікання уваги суду від предмета спору.
Окремо Управління зазначає, що після передачі з 01.07.2025 функцій щодо призначення та виплати допомоги органам Пенсійного фонду України воно не може бути зобов`язане до здійснення конкретних виплатних дій. Водночас відповідач наголошує, що це не змінює його основної позиції: у період, коли відповідні повноваження ще належали Управлінню, воно не допустило бездіяльності щодо позивача, оскільки позивач не подав заяву про призначення допомоги з 01.09.2024.
Також Управління вважає, що позивач фактично намагається повторно покласти на нього відповідальність за рішення від 17.05.2024, правові наслідки якого вже були визначені судом у справі № 320/31192/24. На думку відповідача, повторне притягнення до відповідальності за те саме правопорушення є зловживанням правом і не відповідає чинному законодавству.
З урахуванням наведеного Управління просить суд відхилити доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.
У додаткових поясненнях щодо заперечень Управління на відповідь на відзив позивач підтримав заявлені позовні вимоги та зазначив, що доводи відповідача не спростовують його правової позиції.
Позивач вказує, що Управління у запереченнях продовжує наполягати на трьох основних аргументах: по-перше, на тому, що воно нібито добровільно змінило свою позицію ще до набрання законної сили рішенням у справі № 320/31192/24, оскільки призначило допомогу за заявою від 24.12.2024; по-друге, на тому, що первинна відмова від 17.05.2024 стосувалася лише періоду з 01.03.2024 по 31.08.2024; по-третє, на тому, що відсутність виплат за вересень-листопад 2024 року є наслідком бездіяльності самого позивача, який не подав заяву з 01.09.2024.
Щодо клопотання відповідача про залучення Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат позивач зазначає, що таке залучення не є необхідним. За твердженням позивача, фактичні періоди виплат вже підтверджуються банківськими виписками, поданими разом із позовною заявою. Зокрема, позивач зазначає, що 17.01.2025 на рахунок надійшла виплата за грудень 2024 року та січень 2025 року, 15.02.2025 – за лютий 2025 року, а 27.03.2025 – 60 000 грн за березень-серпень 2024 року та 10 000 грн за березень 2025 року. Водночас, за твердженням позивача, виплати за вересень, жовтень і листопад 2024 року відсутні, що не заперечується самим Управлінням.
Позивач вважає, що залучення Центру не має самостійного доказового значення, оскільки обставина невиплати допомоги за спірний період фактично не є спірною між сторонами. На думку позивача, таке клопотання спрямоване не на з`ясування нових обставин, а на затягування розгляду справи та розмивання відповідальності між кількома органами.
Стосовно доводу Управління про добровільну зміну позиції після подання заяви від 24.12.2024 позивач зазначає, що цей аргумент не спростовує позов, а навпаки – підтверджує наявність у сім`ї права на допомогу. Позивач вказує, що якщо у грудні 2024 року відповідач визнав право сім`ї на отримання допомоги, то за відсутності зміни фактичних обставин таке право існувало і у вересні, жовтні та листопаді 2024 року. На думку позивача, відповідач не навів жодних обставин, які б пояснювали, чому сім`я відповідала критеріям отримання допомоги у грудні 2024 року, але нібито не відповідала їм у трьох попередніх місяцях.
Позивач також зазначає, що подання заяви у грудні 2024 року не суперечить його позиції про нераціональність подання аналогічної заяви у вересні 2024 року. За твердженням позивача, у вересні 2024 року він перебував у стані особи, якій орган соціального захисту вже відмовив у виплаті через нібито перевищення доходу, і на той час ще не було судового рішення, яке б зобов`язувало відповідача змінити свою позицію. Тому, на думку позивача, звернення з новою заявою до того самого органу у вересні 2024 року було б формальним та фактично безрезультатним.
Щодо доводу Управління про те, що відмова від 17.05.2024 стосувалася лише періоду з 01.03.2024 по 31.08.2024, позивач зазначає, що відповідач штучно відокремлює формальний предмет відмови від її реальних наслідків. Позивач вказує, що первинна відмова була зумовлена хибним висновком відповідача про перевищення доходу сім`ї, тобто фактично позбавила сім`ю статусу отримувачів допомоги та перервала правовий зв`язок із системою соціального захисту. На думку позивача, саме ця обставина унеможливила звичайне продовження виплат з вересня 2024 року.
Позивач вважає помилковим твердження Управління про те, що неподання ним заяви у вересні 2024 року є самостійною першопричиною невиплати допомоги. На думку позивача, механізм продовження виплати допомоги за Порядком № 332 розрахований на особу, яка має безперервний статус діючого отримувача допомоги. Оскільки цей статус був незаконно перерваний Управлінням, позивач вважає, що відповідач не може покладати на нього негативні наслідки неподання заяви у звичайному порядку.
Позивач також посилається на принцип, за яким суб`єкт владних повноважень не може отримувати вигоду з власної протиправної поведінки. За позицією позивача, Управління своїм рішенням від 17.05.2024 створило умову, яка перешкодила сім`ї зберегти статус активних отримувачів допомоги у вересні-листопаді 2024 року, а тому не може надалі посилатися на відсутність такого статусу як на підставу для відмови у виплаті допомоги на проживання або допомоги «Тепла зима».
Стосовно посилання Управління на те, що повторне покладення відповідальності за рішення від 17.05.2024 є зловживанням правом і суперечить забороні подвійного притягнення до відповідальності, позивач зазначає, що ця справа має інший предмет спору. За твердженням позивача, у справі № 320/31192/24 оскаржувалася первинна відмова у призначенні допомоги, тоді як у цій справі оскаржується нова самостійна бездіяльність: ненарахування та невиплата допомоги за вересень-листопад 2024 року, а також невключення сім`ї до механізму отримання допомоги «Тепла зима».
Щодо допомоги «Тепла зима» позивач повторно зазначає, що підставою для включення до уточнювальних списків є наявність матеріального права на допомогу, а не лише формальне набрання законної сили судовим рішенням. Позивач вважає, що рішення у справі № 320/31192/24 лише підтвердило незаконність відмови від 17.05.2024, яка існувала з моменту її ухвалення. Тому, на його думку, сім`я мала матеріальне право на відповідну допомогу незалежно від того, що рішення набрало законної сили 03.03.2025.
Позивач також зазначає, що навіть після набрання рішенням у справі № 320/31192/24 законної сили Управління не вжило заходів для виправлення ситуації: не направило необхідні дані до Центру, не звернулося до вищестоящих органів, не ініціювало подальшого включення сім`ї до уточнювальних списків та не забезпечило належного відновлення реєстрових записів у Єдиній інформаційній системі соціальної сфери.
Окремо позивач вказує, що твердження Управління про відсутність підстав для відновлення записів у Єдиній інформаційній системі соціальної сфери є, на його думку, логічно замкненим: відповідач посилається на відсутність статусу отримувача, хоча саме цей статус був втрачений унаслідок протиправного рішення Управління. Позивач вважає, що виконання рішення у справі № 320/31192/24 мало передбачати не лише нарахування коштів за березень-серпень 2024 року, а й належне відновлення реєстрового статусу сім`ї як осіб, право яких на допомогу існувало безперервно.
З урахуванням наведеного позивач просить суд врахувати додаткові пояснення під час вирішення справи по суті та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
17.04.2026 Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації подало до суду заяву, в якій просило не враховувати додаткові пояснення позивача щодо заперечень відповідача на відповідь на відзив.
В обґрунтування цієї позиції Управління зазначає, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Посилаючись на положення статей 159 та 261 КАС України, відповідач вказує, що у спрощеному позовному провадженні позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач – заперечення. На думку Управління, КАС України не передбачає права позивача подавати додаткові пояснення щодо заперечень відповідача, а тому подання таких пояснень слід розцінювати як зловживання процесуальними правами. У зв`язку із цим відповідач просить суд не брати до уваги додаткові пояснення позивача від 14.04.2026.
Водночас Управління, на випадок врахування судом таких пояснень, виклало заперечення щодо їх змісту.
Щодо доводів позивача про відсутність потреби у залученні Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Управління зазначає, що саме Центр здійснює подання документів на виплату допомоги до банківських установ. За твердженням відповідача, лише Центр може надати документи або їх копії, на підставі яких здійснювалося нарахування чи ненарахування допомоги, а також інформацію про періоди, за які відповідні виплати були або не були здійснені.
Управління також зазначає, що Центр може надати інформацію про те, чи звертався до нього позивач з питанням щодо відсутності виплат за вересень-листопад 2024 року. На думку відповідача, якщо буде встановлено, що позивач не звертався до Центру, це може свідчити про його обізнаність щодо припинення виплат з 01.09.2024 та про невчинення ним дій для вирішення цього питання.
Стосовно доводу позивача про те, що у вересні-листопаді 2024 року його матеріальне право на допомогу не зникало, Управління зазначає, що воно не стверджувало про відсутність або втрату такого права. Водночас відповідач наголошує, що позивач не реалізував це право, оскільки не звернувся у вересні 2024 року із заявою про призначення допомоги на проживання. За позицією Управління, подання заяви є адміністративною, але необхідною умовою призначення допомоги; без такої заяви призначення допомоги є неможливим.
Управління не погоджується з твердженням позивача про те, що заява від 24.12.2024 була задоволена відповідачем у зв`язку з очікуванням несприятливого судового рішення у справі № 320/31192/24. На думку Управління, таке твердження є припущенням позивача та не підтверджене належними доказами.
Щодо доводу позивача про обов`язок Управління забезпечити безперервність виплат або повідомити його про необхідність подання нової заяви після завершення шестимісячного строку відповідач зазначає, що Порядок №332 не містить положень, які покладають на уповноважений орган обов`язок забезпечувати безперервність виплат або повідомляти ВПО про необхідність подання заяви на наступний шестимісячний період.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
Позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), разом із своєю сім`єю, проживав у м. Херсон та з вересня 2022 року набули статусу внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідками Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної №3007-5002482190 від 21.04.2022, виданою ОСОБА_1 , №3007-7501312967 від 22.09.2022, виданою ОСОБА_2 , №3007-5002184922 від 28.09.2022, виданою ОСОБА_3 , №3007-5002184868 від 28.09.2022, виданою ОСОБА_4 .
Судом встановлено, що з жовтня 2022 року по березень 2024 року позивач разом з сім`єю отримували виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
04 березня 2024 року позивачем від Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації отримане повідомлення про відмову в наданні державної допомоги сім`ям з дітьми, яка мотивована тим, що особа не відповідає умовам визначеними Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, а саме середньомісячний сукупний дохід на одного члена сім`ї протягом тримісячного періоду, за який враховуються доходи на момент продовження виплати допомоги, перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму (9 444,00 грн).
17 травня 2024 року від Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації було отримане повторне повідомлення про відмову в продовженні державної допомоги переміщеним особам з 01.03.2024, яка мотивована тим, що сім`я позивача не відповідає вимогам п. 13.2-13.4 Порядку №332, оскільки середньомісячний дохід на одного члена сім`ї протягом тримісячного періоду, за який враховуються доходи на момент продовження виплати допомоги, складає 10 282,60 грн, що перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму (9 444,00 грн.).
Не погодившись з відмовою Управління від 17.05.2024, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, за результатом розгляду якого рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі №320/31192/24: 
- визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (ЄДРПОУ 37393782) від 17.05.2024 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в продовженні державної допомоги переміщеним особам з 01.03.2024;
- зобов`язано Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (ЄДРПОУ 37393782) призначити з 01.03.2024 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які передбачені Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 “Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам”;
- зобов`язано Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (ЄДРПОУ 37393782) з 01.03.2024 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), які передбачені Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 “Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам”.
У мотивувальній частині цього рішення суд здійснив розрахунок середньомісячного сукупного доходу сім`ї позивача та встановив, що такий дохід на одного отримувача становив 8657,73 грн і не перевищував чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тобто 9444,00 грн. З огляду на це суд дійшов висновку, що Управління було зобов`язане продовжити виплати ВПО з 01.03.2024 відповідно до поданих позивачем документів.
Рішення у справі №320/31192/24 набрало законної сили 03.03.2025. Цю обставину визнає і Управління у поданих до цієї справи процесуальних документах, зокрема у відзиві та подальших запереченнях. 
Листом Управління від 05.03.2025 №106/51-2128 позивача повідомлено, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 №320/31192/24 Управлінням проведено заходи щодо проведення нарахування допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам позивачу, як законному представнику неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та його дружині ОСОБА_2 у розмірі 10000 грн у розрахунку на 4 особи, що підтверджується рішенням №1416947356-2025-1 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 04.03.2025 та повідомленням про надання державної допомоги переміщеним особам.
Зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 “Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам” виплата здійснюється централізовано головний розпорядником коштів державного бюджету, тобто Міністерством соціальної політики України, згідно з графіком, який ними затверджується буде проведено в найближчий період.
Листом Управління від 15.07.2025 №106/51-6068 на звернення позивача стосовно призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам повідомлено, що механізм призначення та подовження виплати допомоги визначено Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 “Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам”. Згідно змін до постанови від 26.01.2024 №94, на період воєнного стану державна соціальна допомога з 01.03.2024 призначається на один шестимісячний період. Згідно з Порядком особа або уповноважена особа подає заяву про надання Допомоги (далі – Заява) до Центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи. Заяву на поновлення виплати допомоги з 01.03.2024, подану до Управління (Центру) надання адміністративних послуг (далі – ЦНАП) (акт прийому передачі від 17.04.2024 № 1051) опрацьовано. Управлінням від 16.04.2024 прийнято рішення про відмову в призначені допомоги, оскільки середньомісячний сукупний доход на одного члена сім`ї протягом тримісячного періоду, за який враховуються доходи на момент продовження виплати допомоги, складав 10282,60 грн, що перевищує 9444 грн. На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 № 320/31192/24 (далі - Рішення суду) Управлінням проведено заходи щодо проведення нарахування допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з 01.03.2024 по 31.08.2024 у розмірі 10000 грн у розрахунку на 4 особи. Допомогу в сумі 60000,00 грн позивачу було враховано у відомість від 13.03.2025 № 519141. Заяву на поновлення виплати допомоги на другий шестимісячний період позивачем було подано до ЦНАПу 24.12.2024 (акт прийому передачі від 30.12.2024 № 4129/16). Управлінням було здійснено призначення допомоги на другий шестимісячний період з 01.12.2024 по 31.05.2025 в розмірі 10000 грн щомісячно, в розрахунку на 4 особи.
Вказано, що оскільки зазначений у зверненні період вересень-листопад 2024 року в рішенні суду зазначено не було, заява про призначення допомоги до Управління не надходила, тому призначити позивачу допомогу не було законодавчих підстав.
Звернуто увагу позивача, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 25.06.2025 № 765 “Деякі питання призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України” функції щодо призначення та виплати окремих видів державної допомоги та соціальних стипендій передано до Пенсійного фонду України. Враховуюче зазначене, з 01.07.2025 в Управлінні відсутні повноваження та технічні можливості щодо призначення допомоги внутрішньо переміщеним особам, у зв`язку з чим рекомендовано звертатись до органів Пенсійного фонду.
Листом від 08.09.2025 №051-21261 Департаментом соціальної та ветеранської політики ВО КМР (КМДА) розглянуто звернення позивача з питання виплати одноразової грошової допомоги дітям з числа внутрішньо переміщених осіб для проходження зимового періоду 2024/25 року та повідомлено, що відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 позивач разом з сім`єю перебуває на обліку як внутрішньо переміщені особи в управлінні соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до Порядку №332 позивачу призначена допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам, в тому числі на дітей, в розмірі 10000 грн на період з 01.03.2024 по 31.08.2024, з 01.12.2024 по 31.05.2025, з 01.06.2025 по 30.11.2025.
Відповідно до Порядку виплати одноразової грошової допомоги дітям та особам з інвалідністю I групи з числа внутрішньо переміщених осіб для проходження зимового періоду 2024/25 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2024 № 1341, одноразова грошова допомога виплачується сім`ям, які у листопаді 2024 року є одержувачами допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332. Одноразова грошова допомога призначається у розмірі 6500 гривень, зокрема, на кожну дитину, зареєстровану як внутрішньо переміщена особа, яка станом на 1 листопада 2024 року не досягла 18 років.
Зазначено, що оскільки в листопаді 2024 року позивач не був одержувачем допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на його дітей, не було підстав призначити одноразову грошову допомогу дитині з числа внутрішньо переміщених осіб для проходження зимового періоду 2024/25 року.
Проінформовано, що у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2025 № 765 “Деякі питання призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України” функції щодо призначення та виплати, зокрема, допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, з 1 липня 2025 року передані органам Пенсійного фонду України (ПФУ). Документи передаються до ПФУ автоматично, тому для продовження виплат звернення не потрібне за наявності права на допомогу.
Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 15.09.2025 №42243-42074/Л-02/8-2600/25 на звернення позивача надано роз`яснення, відповідно до яких Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2025 за № 765 “Деякі питання надання окремих видів державної соціальної допомоги Пенсійним фондом України” передбачено, що Пенсійний фонд України з 01.07.2025 забезпечує призначення та виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (до 01.07.2025 дана допомога призначалися та виплачувалися органами соціального захисту населення). Допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа). Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.
Зазначено, що згідно інформації, наявної в підсистемі “Єдина інформаційна система соціальної сфери”, нарахування допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з 01.03.2024 по 31.08.2024 та з 01.12.2024 по 31.05.2025 та з 01.06.2025 по 30.11.2025 проводилось Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Повідомлено, що в Головному управлінні відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним за період з 01.09.2024 по 30.11.2024, оскільки функції щодо проведення нарахування та виплати допомоги передано органам Пенсійного фонду України з 01.07.2025.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів щодо ненарахування та невиплати спірної суми допомоги, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу “заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом”. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” від 20.10.2014№ 1706-VII (далі по тексту також - Закон №1706).
Відповідно до статті 1 Закону №1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №1706 Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
За приписами частин першої, другої статті 4, частини першої статті 5 Закону №1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (частина друга статті 7 Закону №1706).
Відповідно до пункту 3 Порядку №332 з 1 листопада 2023 р. допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа) у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога призначається на кожного члена сім`ї (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.
Суд зауважує, що предметом розгляду у цій справі є не перевірка правильності виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 320/31192/24, а оцінка самостійної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яка, за твердженням позивача, полягала у ненарахуванні та невиплаті допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за вересень, жовтень і листопад 2024 року, а також у невжитті заходів для забезпечення виплати одноразової грошової допомоги «Тепла зима» на двох неповнолітніх дітей.
Таким чином, позов спрямований на захист права на соціальні виплати за період вересень-листопад 2024 року, а також на похідну від цього вимогу щодо одноразової допомоги «Тепла зима».
Разом з тим рішення у справі № 320/31192/24 має значення для цієї справи як судовий акт, яким вже встановлено юридично значимі обставини, а саме: сім`я позивача зверталася за продовженням допомоги з 01.03.2024; Управління відмовило у її продовженні; така відмова була визнана протиправною; середньомісячний сукупний дохід сім`ї не перевищував граничного розміру, який унеможливлював би продовження виплати. Ці обставини випливають з рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 320/31192/24 та наданих сторонами матеріалів. 
Отже, у цій справі суд має дати відповідь насамперед на такі питання:
- чи могла протиправна відмова Управління від 17.05.2024 вплинути на відсутність у сім`ї позивача статусу активного отримувача допомоги у вересні-листопаді 2024 року;
- чи є неподання позивачем заяви з 01.09.2024 самостійною та достатньою підставою для відмови у захисті права на допомогу за цей період;
- чи була відсутність статусу одержувача допомоги у листопаді 2024 року правомірною підставою для невиплати допомоги «Тепла зима»;
- який спосіб судового захисту є ефективним з огляду на передачу з 01.07.2025 функцій щодо призначення та виплати відповідних соціальних допомог органам Пенсійного фонду України.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Частина друга цієї статті встановлює критерії перевірки рішень, дій і бездіяльності суб`єкта владних повноважень, зокрема їх відповідність вимогам законності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості, пропорційності та своєчасності. 
З огляду на вказане, суд вважає, що формальна наявність або відсутність окремої заяви позивача не може оцінюватися ізольовано від усієї послідовності подій, зокрема від попередньої протиправної поведінки Управління, яка вже була встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили.
Суд враховує, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 320/31192/24 було встановлено протиправність відмови Управління від 17.05.2024 у продовженні державної допомоги переміщеним особам з 01.03.2024. Цим же рішенням Управління зобов`язано призначити з 01.03.2024 допомогу на проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Водночас частина сьома цієї статті передбачає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. 
Отже, преюдиційне значення для цієї справи мають саме встановлені факти, а не автоматичне поширення резолютивної частини попереднього рішення на інший період. Такими фактами є: звернення сім`ї позивача за продовженням допомоги з 01.03.2024; прийняття Управлінням відмови; помилковість розрахунку середньомісячного доходу сім`ї; відсутність перевищення граничного розміру доходу; протиправність відмови від 17.05.2024.
Суд не погоджується з позицією Управління в тій частині, в якій воно фактично пропонує розглядати відмову від 17.05.2024 як подію, наслідки якої були повністю вичерпані нарахуванням допомоги за березень-серпень 2024 року. 
Суд зауважує, що хоча рішення у справі № 320/31192/24 не містило прямого припису щодо нарахування допомоги за вересень-листопад 2024 року, це не означає, що суд у цій справі позбавлений можливості оцінити, чи спричинила протиправна відмова Управління подальшу втрату сім`єю статусу активного отримувача допомоги та пов`язані з цим наслідки.
Преюдиційно встановлена протиправність відмови від 17.05.2024 унеможливлює для Управління посилання на правові наслідки цієї відмови як на нейтральні або правомірні обставини. Інакше кажучи, відповідач не може одночасно визнавати виконання рішення суду про протиправність первинної відмови і водночас обґрунтовувати подальшу невиплату тим станом правовідносин, який виник саме через цю протиправну відмову.
Управління послідовно стверджує, що бездіяльність з його боку могла б мати місце лише в тому випадку, якщо позивач подав би заяву про призначення допомоги з 01.09.2024, а Управління не розглянуло б її або не прийняло відповідного рішення.
Однак суд вважає такий підхід надмірно вузьким.
Суд звертає увагу на те, що у цій справі Управління не було стороннім органом, який не мав інформації про сім`ю позивача, її статус, склад, попереднє отримання допомоги та наявність судового провадження щодо протиправної відмови. Саме Управління приймало первинні рішення, здійснювало розрахунок доходу, відмовило у продовженні виплати, було стороною у справі № 320/31192/24, а після ухвалення рішення суду здійснювало нарахування допомоги на виконання цього рішення. 
З огляду на вказане, суд оцінює не ізольовану обставину неподання позивачем заяви з 01.09.2024, а всю послідовність адміністративної поведінки Управління, а саме: спочатку – прийняття протиправної відмови, потім – невідновлення безперервності правового статусу сім`ї як отримувачів допомоги, далі – невжиття заходів для усунення прогалини за вересень-листопад 2024 року, а також неврахування цієї ситуації під час вирішення питання про допомогу «Тепла зима».
Саме в цьому і полягає спірна бездіяльність: Управління, знаючи про протиправність первинної відмови та про те, що внаслідок цієї відмови утворився період невиплати, не вжило заходів для відновлення порушеного правового становища сім`ї позивача у повному обсязі.
Суд враховує, що Порядок №332 передбачає заявницький механізм призначення відповідної допомоги. При цьому позивач не заперечує, що у вересні 2024 року окремої заяви про призначення допомоги з 01.09.2024 ним подано не було. Ця обставина визнається сторонами і не є спірною, однак спірним є її правове значення.
Управління вважає, що неподання заяви є остаточною та самодостатньою причиною невиплати допомоги за вересень-листопад 2024 року. У свою чергу, позивач стверджує, що відсутність заяви не може бути поставлена йому в провину, оскільки станом на вересень 2024 року він перебував у ситуації, коли Управління вже офіційно відмовило його сім`ї у продовженні допомоги через нібито перевищення доходу, а законність цієї відмови ще була предметом судового спору. 
Суд погоджується з позивачем у тому, що неподання заяви з 01.09.2024 за конкретних обставин цієї справи не може розглядатися як самостійна поведінка, що перервала причинний зв`язок між протиправною відмовою Управління та подальшою невиплатою допомоги.
Станом на вересень 2024 року Управління не просто не здійснювало виплату допомоги, а вже прийняло рішення, яким відмовило сім`ї позивача у продовженні виплати з 01.03.2024, мотивуючи це невідповідністю критеріям Порядку № 332. Саме цей висновок Управління у подальшому було визнано судом протиправним. 
За таких обставин подання нової заяви до того самого органу, який вже відмовив у продовженні допомоги з підстав нібито перевищення доходу, не може оцінюватися як звичайна формальна дія в межах нормального перебігу правовідносин. Така дія мала б сенс за умови, що правовий зв`язок між сім`єю позивача і системою соціального захисту не був перерваний протиправною відмовою. У цій справі цей зв`язок був порушений саме відповідачем.
Суд вважає непереконливою позицію Управління щодо того, що рішення від 17.05.2024 формально стосувалося лише періоду з 01.03.2024 по 31.08.2024, а тому не могло впливати на наступний шестимісячний період. Формальні часові межі рішення про відмову не усувають його фактичних наслідків, оскільки відмова була мотивована висновком про невідповідність сім`ї позивача критеріям отримання допомоги, а тому саме такий висновок об`єктивно впливав на подальшу можливість сім`ї діяти як активний отримувач допомоги.
Адміністративний суд при оцінці бездіяльності суб`єкта владних повноважень перевіряє не лише буквальне дотримання процедури, а й те, чи діяв суб`єкт владних повноважень добросовісно, розсудливо, пропорційно та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для реалізації права особи. Саме такі критерії прямо передбачені частиною другою статті 2 КАС України. 
Саме тому посилання Управління виключно на неподання заяви з 01.09.2024, без урахування того, що до цього Управління саме створило протиправну перешкоду для безперервного отримання допомоги, не відповідає вимогам добросовісності, розсудливості та пропорційності.
Суд також враховує, що 24.12.2024 позивачем була подана заява про поновлення виплати допомоги, за результатами розгляду якої Управлінням призначено сім`ї позивача допомогу на період з 01.12.2024 по 31.05.2025 у розмірі 10 000 грн щомісячно у розрахунку на чотири особи. Ця обставина визнається сторонами. 
Отже, призначивши допомогу з 01.12.2024, Управління фактично підтвердило, що сім`я позивача відповідала матеріальним критеріям отримання допомоги на проживання ВПО. 
Таким чином, з урахуванням позиції самого Управління, спір у цій частині стосується не матеріального права сім`ї на допомогу, а наслідків невчинення процедурної дії – подання заяви. За встановлених судом обставин така процедурна обставина не може мати перевагу над необхідністю відновлення права, порушеного попередньою протиправною відмовою суб`єкта владних повноважень.
Суд виходить із того, що суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність подальшої відмови або бездіяльності наслідками власного попереднього протиправного рішення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.05.2025 у справі №466/2086/14-ц зазначила, що “…Необхідність виправлення старої “помилки” не повинна непропорційно втручатися в нове право, яке було набуте особою, що добросовісно покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має нести сама держава, і ці помилки не повинні виправлятися за рахунок інших третіх осіб…”.
ЄСПЛ у справі “Рисовський проти України” сформулював позицію, відповідно до якої “Принцип “належного урядування”, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу “помилку” не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків”.
Отже, держава може виправити свою помилку, але не ціною порушення прав добросовісного громадянина. При цьому, якщо право вже надано, а людина діяла чесно, у разі його скасування потрібно виплатити компенсацію або надати інше відшкодування. Схожі висновки ЄСПЛ у справах “Ґаші проти Хорватії”, “Графов проти України”, “Кривенький проти України”.
У цій справі Управління спочатку протиправно відмовило сім`ї позивача у продовженні виплати допомоги з 01.03.2024, а в подальшому послалося на відсутність заяви з 01.09.2024 та відсутність активного статусу отримувача у листопаді 2024 року як на підстави для невиплати допомоги за вересень-листопад 2024 року та допомоги «Тепла зима».
Такий підхід фактично означає, що наслідки протиправного рішення від 17.05.2024 використовуються відповідачем як самостійна правова підстава для відмови у подальшому захисті права. Суд вважає це несумісним з принципом верховенства права, який згідно зі статтею 6 КАС України передбачає, що людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Суд не заперечує, що у звичайних правовідносинах подання заяви може бути необхідною процедурною умовою призначення допомоги, водночас у даній справі йдеться про ситуацію, коли саме суб`єкт владних повноважень попередньо створив протиправну перешкоду для безперервного отримання допомоги, а потім послався на наслідки цієї перешкоди як на підставу для подальшої невиплати.
За таких обставин суд вважає, що Управління не довело правомірності своєї бездіяльності щодо невжиття заходів для нарахування допомоги за вересень-листопад 2024 року.
З огляду на встановлену протиправність первинної відмови від 17.05.2024, підтверджену судовим рішенням у справі № 320/31192/24, а також з урахуванням того, що Управління не спростувало наявність у сім`ї матеріального права на допомогу у спірний період, суд дійшов висновку, що ненарахування та невиплата допомоги на проживання за вересень-листопад 2024 року є протиправною бездіяльністю Управління.
Суд виходить з того, що належним способом захисту у цій частині є не лише констатація протиправності бездіяльності, а й зобов`язання компетентного органу здійснити нарахування та виплату відповідної суми. 
Оскільки допомога за один місяць становила 10 000 грн, за три місяці – вересень, жовтень і листопад 2024 року – підлягає нарахуванню та виплаті 30 000 грн.
Щодо позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати допомоги «Тепла зима» суд виходить з того, що ця допомога є похідною від статусу сім`ї як одержувачів допомоги на проживання ВПО у листопаді 2024 року.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2024 №1341 “Деякі питання підтримки окремих категорій осіб для проходження зимового періоду 2024/25 року “Тепла зима” запроваджено виплату одноразової грошової допомоги окремим категоріям осіб для проходження зимового періоду 2024/25 року “Тепла зима” у розмірі 6500 гривень.
Відповідно до пункту 3 Порядку виплати одноразової грошової допомоги дітям та особам з інвалідністю I групи з числа внутрішньо переміщених осіб для проходження зимового періоду 2024/25 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2024 №1341 одноразова грошова допомога виплачується сім`ям, які у листопаді 2024 р. є одержувачами допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 “Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам” (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418; 2023 р., № 69, ст. 3990).
Згідно з пунктом 4 означеного Порядку одноразова грошова допомога призначається у розмірі 6500 гривень:
на кожну дитину, зареєстровану як внутрішньо переміщена особа, яка станом на 1 листопада 2024 р. не досягла 18 років;
особі з інвалідністю I групи з числа внутрішньо переміщених осіб.
Тобто, обов`язковою умовою для здійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги дітям з числа внутрішньо переміщених осіб для проходження зимового періоду 2024/25 року є наявність у них статусу одержувачів допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку №332.
З листа Департаменту соціальної та ветеранської політики КМДА від 08.09.2025 № 051-21261 вбачається, що допомога «Тепла зима» призначається у розмірі 6500 грн, зокрема, на кожну дитину, зареєстровану як ВПО, яка станом на 01.11.2024 не досягла 18 років. У цьому ж листі зазначено, що підставою для непризначення допомоги стало те, що у листопаді 2024 року позивач не був одержувачем допомоги на проживання ВПО на дітей. 
Отже, Управління та Департамент не заперечують ані статус дітей позивача як внутрішньо переміщених осіб, ані їхній вік, ані загальний розмір можливої допомоги. Єдиною фактичною підставою для невиплати стала відсутність у листопаді 2024 року статусу одержувача допомоги на проживання.
Однак, як встановлено судом вище, така відсутність статусу не була наслідком втрати сім`єю матеріального права на допомогу. Вона виникла через попередню протиправну відмову Управління та подальше невжиття заходів для відновлення безперервного правового становища сім`ї як отримувачів допомоги.
За таких обставин суд визнає непереконливими посилання відповідача на відсутність у листопаді 2024 року статусу одержувача допомоги на проживання як на правомірну підставу для невиплати допомоги «Тепла зима», оскільки такий статус був відсутній не через об`єктивну невідповідність дітей або сім`ї критеріям програми, а через адміністративну ситуацію, спричинену протиправною відмовою Управління.
Суд також враховує, що спір стосується соціальних виплат на двох неповнолітніх дітей. За таких обставин суб`єкт владних повноважень мав діяти не формально, а з урахуванням реального змісту права на соціальний захист та необхідності ефективного відновлення порушеного права.
Отже, невжиття Управлінням заходів для забезпечення реалізації права дітей позивача на одноразову допомогу «Тепла зима» є протиправною бездіяльністю. Загальна сума такої допомоги становить 13 000 грн: 6500 грн на ОСОБА_3 та 6500 грн на ОСОБА_4 .
Також суд звертає увагу на те, що Управління зазначало, що уточнювальні списки для виплати допомоги «Тепла зима» мали подаватися не пізніше 01.03.2025, у той час як рішення у справі № 320/31192/24 набрало законної сили 03.03.2025, тобто після спливу цього строку. На думку Управління, це виключало можливість включення сім`ї позивача до уточнювальних списків. 
Суд вважає цей довід відповідача непереконливим.
Так, рішення у справі № 320/31192/24 було ухвалено 31.01.2025, а Управління було стороною у цій справі та мало інформацію про зміст рішення ще до дати набрання ним законної сили. Таким чином, лише та обставина, що станом на 01.03.2025 рішення суду не набрало законної сили, могла впливати на обсяг обов`язковості цього рішення, однак не позбавляла Управління можливості діяти добросовісно і підготуватися до усунення наслідків протиправної відмови після набрання рішенням законної сили.
Крім того, Управління не довело, що після 03.03.2025 воно вжило будь-яких заходів для з`ясування можливості включення сім`ї позивача до уточнювальних списків, направлення інформації до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Департаменту соціальної та ветеранської політики КМДА, Міністерства соціальної політики або іншого компетентного органу.
З урахуванням цього, посилання відповідача на сплив граничного строку не може легалізувати наслідки попередньої протиправної відмови. На переконання суду, якщо особа не була включена до переліку отримувачів не через власну невідповідність критеріям, а через незаконну поведінку суб`єкта владних повноважень, такий суб`єкт не може обмежитися констатацією, що строк уточнення списків сплив.
За таких обставин, суд вважає, що аргумент відповідача про дату 01.03.2025 не спростовує протиправності бездіяльності Управління щодо невжиття заходів для забезпечення виплати допомоги «Тепла зима».
Стосовно тверджень Управління про те, що з 01.07.2025 функції щодо призначення та виплати окремих видів державної допомоги передані органам Пенсійного фонду України, а паперову особову справу позивача передано до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за актом від 26.02.2026, суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 25.06.2025 № 765 дійсно стосується питань призначення та виплати державних соціальних допомог і соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України. 
Суд враховує цю обставину при визначенні належного способу захисту. Так, бездіяльність, яка підлягає оцінці у цій справі, виникла у період, коли відповідні повноваження у спірних правовідносинах здійснювало Управління. Саме Управління прийняло протиправну відмову, а також виконувало рішення у справі № 320/31192/24, обмежило нарахування періодом березень-серпень 2024 року та не вжило заходів для усунення прогалини за вересень-листопад 2024 року.
Таким чином, вимога про визнання бездіяльності протиправною обґрунтовано адресована позивачем Управлінню.
Водночас на момент звернення до суду та вирішення спору поточні функції щодо призначення і виплати відповідних соціальних допомог здійснюють органи Пенсійного фонду України, а тому зобов`язання щодо фактичного нарахування та виплати коштів необхідно покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві як орган, який на теперішній час здійснює відповідні повноваження.
Такий спосіб захисту відповідає вимозі ефективності судового захисту, оскільки лише визнання бездіяльності Управління протиправною без покладення обов`язку на компетентний орган здійснити нарахування та виплату не забезпечило б реального відновлення порушеного права.
Управління у поданих до суду процесуальних документах неодноразово порушувало питання про необхідність залучення Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до участі у справі. Зокрема, у відзиві Управління обґрунтовувало таку позицію тим, що саме Центр здійснює виплату відповідних коштів, а у місті Києві виплата одноразової допомоги «Тепла зима» проводиться Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. 
У подальшому, у заяві від 17.04.2026, Управління уточнило, що, на його думку, саме Центр здійснює подання документів на виплату допомоги на проживання до банківських установ та лише Центр може надати документи, на підставі яких здійснювалося або не здійснювалося відповідне нарахування, а також інформацію про періоди, за які таке нарахування було або не було проведено. Управління також зазначало, що Центр може підтвердити, чи звертався до нього позивач із питанням щодо відсутності виплат за вересень-листопад 2024 року. 
Натомість, суд зазначає, що предметом спору у цій справі є протиправність бездіяльності Управління щодо ненарахування та невиплати допомоги на проживання ВПО за вересень-листопад 2024 року, а також незабезпечення реалізації права дітей позивача на допомогу «Тепла зима». Позивач не оскаржує індивідуальне рішення, дію чи бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, а позовні вимоги не містять тверджень про те, що Центр самостійно відмовив позивачу у виплаті, неправомірно не виконав отримані від Управління списки чи відомості, або мав належні дані для виплати, але не здійснив її.
Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що спірна невиплата за вересень-листопад 2024 року обумовлена не технічною відмовою Центру здійснити платіж, а відсутністю рішення/відомостей про призначення допомоги за відповідний період. Саме Управління у відзиві зазначало, що допомога за грудень 2024 року – травень 2025 року була призначена на підставі заяви від 24.12.2024 і сплачена Центром, у той час як щодо вересня-листопада 2024 року, на думку Управління, не було правових підстав для призначення допомоги через неподання заяви. 
Така позиція самого Управління підтверджує, що Центр у відповідних правовідносинах виконував похідну, платіжно-технічну функцію: він здійснював виплату тієї допомоги, яка була призначена уповноваженим органом, але не вирішував первинно питання про наявність чи відсутність у сім`ї позивача права на допомогу за спірний період.
Щодо допомоги «Тепла зима» суд також враховує, що Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2024 № 1341, передбачає виплату одноразової грошової допомоги центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат згідно зі списками осіб, сформованими державним підприємством «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України» щодо одержувачів допомоги на проживання ВПО, які містяться в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери, без необхідності додаткового звернення таких одержувачів. 
Той самий Порядок передбачає участь центрів з нарахування та здійснення соціальних виплат у перевірці списків та поданні уточнювальних списків осіб, які мали право на одноразову грошову допомогу, але не отримали її. 
Однак ці нормативні положення не змінюють висновку суду щодо відсутності підстав для залучення Центру як співвідповідача, оскільки у межах цієї справи причина невключення дітей позивача до програми виплати «Тепла зима» полягає не в тому, що Центр отримав належні та повні відомості про сім`ю позивача і безпідставно відмовився здійснювати виплату, а в тому, що сім`я не була відображена як активний одержувач допомоги на проживання ВПО у листопаді 2024 року. Саме ця обставина, за позицією відповідача, унеможливила формування списку для виплати допомоги «Тепла зима». 
Позивач у відповіді на відзив обґрунтовано зазначав, що ключова причина відсутності сім`ї в уточнювальних списках полягала у невідновленні Управлінням записів в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери таким чином, щоб вони відображали безперервний статус отримувача з урахуванням спірного періоду. Отже, Центр, не маючи коректних даних у системі щодо активного статусу сім`ї у листопаді 2024 року, не міг самостійно усунути першопричину невиплати. 
Суд погоджується з цим доводом у тій частині, що залучення Центру як співвідповідача не усуває і не змінює первинний причинно-наслідковий зв`язок, який підлягає оцінці у цій справі, стосовно того, що протиправна відмова Управління від 17.05.2024 призвела до відсутності відновленого статусу активного отримувача у вересні–листопаді 2024 року, що у своє чергу стало підставою для невідображення сім`ї як одержувача допомоги у листопаді 2024 року, та, як наслідок, невиплаті допомоги «Тепла зима».
Крім того, аргумент Управління про необхідність залучення Центру фактично зводиться до потреби отримати від нього докази щодо періодів виплат або відсутності звернень позивача. Така потреба, навіть якби вона існувала, не є підставою для залучення особи як співвідповідача, оскільки КАС України передбачає інші процесуальні механізми для з`ясування обставин справи та отримання доказів, зокрема, їх витребування. 
Водночас суд не вбачає необхідності витребовувати такі докази у Центру, оскільки фактична обставина невиплати допомоги за вересень-листопад 2024 року не є спірною. Управління саме визнає, що допомога за цей період не була призначена та не була виплачена, пояснюючи це неподанням заяви позивачем. Крім того, позивач надав банківські виписки, за якими у спірний період відсутні надходження, що могли б відповідати виплатам за вересень, жовтень і листопад 2024 року; сам факт відсутності таких виплат підтверджується і позицією Управління. 
Не має вирішального значення і довід Управління про те, що Центр міг би підтвердити, чи звертався до нього позивач із питанням про відсутність виплат, позаяк предметом спору у цій справі є не звернення чи незвернення позивача до Центру, а правомірність невиплати соціальної допомоги за конкретний період. Крім того, Порядок № 1341 прямо передбачає виплату допомоги «Тепла зима» без необхідності додаткового звернення одержувачів, якщо такі особи містяться у відповідних списках. Також слід зауважити, що звернення до Центру не могло замінити процедуру призначення допомоги або відновлення статусу активного отримувача, оскільки саме відсутність такого статусу у відповідних інформаційних даних була підставою, на яку посилається Управління.
За таких обставин, суд вважає, що твердження Управління про необхідність залучення Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат як співвідповідача є безпідставними.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню шляхом:
- визнання протиправною бездіяльності Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за вересень, жовтень і листопад 2024 року;
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити позивачу як уповноваженому представнику сім`ї допомогу на проживання ВПО за вересень, жовтень і листопад 2024 року у загальному розмірі 30 000 грн;
- визнання протиправною бездіяльності Управління щодо незабезпечення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги «Тепла зима» на двох неповнолітніх дітей позивача;
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити позивачу як законному представнику дітей одноразову грошову допомогу «Тепла зима» на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у загальному розмірі 13 000 грн.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити повністю.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 та членам його сім`ї - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошової допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 “Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам” за вересень, жовтень та листопад 2024 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 та членам його сім`ї - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вересень, жовтень та листопад 2024 року в розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч грн 00 коп.).
4. Визнати протиправною бездіяльність Управління соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги для проходження зимового опалювального сезону 2024/2025 року “Тепла зима” відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2024 №1341 “Деякі питання підтримки окремих категорій осіб для проходження зимового періоду 2024/25 року “Тепла зима”.
5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для проходження зимового опалювального сезону 2024/2025 року “Тепла зима” відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2024 року №1341 “Деякі питання підтримки окремих категорій осіб для проходження зимового періоду 2024/25 року “Тепла зима” у розмірі 13 000,00 (тринадцять тисяч грн 00 коп.)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.