ЄУН 755/21293/25
2/337/956/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Мурашової Н.А.
за участю секретаря - Туяк О.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
06.10.2025 позивач ТОВ «Діджи Фінанс» через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з вказаним позовом, який мотивував тим, що 11.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір №3906853, відповідно до якого остання отримала в кредит 6200,00грн., шляхом їх переказу на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом у визначеному в договорі розмірі, на узгоджений сторонами строк з можливістю його продовження. Разом з тим, відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі становить 24769,00грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 6200,00грн., заборгованість за процентами - 17949,00грн., заборгованість за комісією - 620,00,00грн. Відповідно до договору відступлення прав вимоги №07Т від 13.09.2021 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржника/відповідачки за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим позивач має право вимагати стягнення з відповідачки заборгованості за вказаним договором на свою користь.
Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40грн. 
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11.11.2025 вказана позовна заява передана за підсудністю до Хортицького районного суду м.Запоріжжя, куди надійшла 03.02.2026.
Ухвалою суду від 04.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
25.02.2026 від відповідачки ОСОБА_1 в особі її представника - адвоката Ємець А.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що строк дії договору скінчився 11.06.2021 року і відповідно після цієї дати позивач не має права на нарахування процентів за користування кредитом. Сума відсотків за умовами договору за визначений в договорі строк кредитування - 30 днів становить 2 325грн. Навіть якщо припустити, що строк дії договору становить більше ніж 30 днів, в даній справі підлягає застосуванню Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, у розмірі 456,25% річних за весь строк кредиту, що в результаті становить 17 949 грн., порівняно з тілом кредиту 6 200 грн., є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 ЗУ Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу. З урахуванням наведеного, загальна сума кредиту мала становити 6 200 грн. (сума кредиту) + 930 грн. (сума відсотків, яка не перевищує 15% від суми простроченого платежу) = 7 130 грн. Крім того, позивач, вказуючи, що кредитний договір укладено в електронній формі, не довів, на який саме номер телефону взагалі надходив одноразовий ідентифікатор, а також те, що саме цей номер телефону належить відповідачу, не вказав, як саме виглядав одноразовий ідентифікатор, яким підписувався договір, не зазначив, яким чином була ідентифікована відповідачка як сторона правочину, та не надав доказів її ідентифікації. Також позивач не довів видачу кредитних коштів та того, що картковий рахунок НОМЕР_1 , на який нібито було перераховано кошти, належить саме відповідачу. Не можна вважати доведеним факт, який не підтверджено ані банківською випискою, ані платіжним дорученням, ані іншим офіційним документом, що має ознаки бухгалтерської первинки. Відповідачка ж заперечує отримання будь-яких коштів, а також вказує на відсутність контролю або доступу до особистого кабінету, де нібито був укладений договір. Щодо комісії за надання кредиту в розмірі 620,00грн, то така умова кредитного договору є незаконною з огляду на положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». В даному випадку кредитором не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Просить в задоволенні позову відмовити.
26.02.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якому позивач підтримав позовні вимоги повністю, заперечення відповідачки вважає безпідставними. В даному випадку кредитний договір було укладено в електронній формі через особистий кабінет позичальника на сайті Товариства та підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором «R63222» 11.05.2021 о 10:52. В договорі зазначені її персональні дані. Без попереднього проходження ідентифікації договір не міг бути укладений. Жодних обставин, які б вказували на нікчемність кредитного договору, відповідачкою не доведено. Доказів, які б спростували створення нею особистого кабінету на сайті Товариства, належність зазначених засобів зв`язку, зокрема номера мобільного телефона, який використовувався при укладенні договору, іншій особі, ніж ОСОБА_1 , останньою не надано. Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу кредитні кошти в сумі 6200,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується наявним в справі платіжним дорученням № 45965987 від 11.05.2021. Номер цього рахунку було зазначено відповідачкою при зверненні до Товариства. Перед перерахуванням коштів Товариство отримало підтвердження, що відповідачка має доступ до управління цим картковим рахунком та може розпоряджатись коштами на ньому. ТОВ «Мілоан» є фінансовою установою, яка має право надавати фінансову платіжну послугу з надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку та/ або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів. Надавачем платіжних послуг в даному випадку було АТ КБ «ПриватБанк». Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не надала доказів на підтвердження того, що вказана картка їй не належить і що вона не отримувала кредитні кошти. Щодо комісії, сплата якої передбачена п.1.5.1 договору, то Законом України «Про споживче кредитування» прямо передбачено право кредитора отримувати плату за надання кредиту. Крім того, кредитним договором передбачена можливість продовження строку кредитування (первісно 30 днів) на пільгових та стандартних умовах і відповідну процентну ставку за користування кредитом. Якщо для продовження на пільгових умовах позичальник повинен вчинити дії, передбачені п. 2.3.1.1. кредитного договору, то для продовження строку кредитування на стандартних умовах такі ді не потребуються, достатньо лише факту продовження користування кредитними коштами. В цьому випадку проценти нараховуються за стандартної (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, що і мало місце в цій справі. Крім того, п.4.2 кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статею 625 Цивільного кодексу. На підтвердження розміру заборгованості суду було надано деталізований розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Мілоан». Оскільки відповідач в період дії договору на пільгових умовах - 30 днів кредит не повернула і продовжувала користуватися кредитним коштами, то ТОВ «Мілоан» відповідно до п.2.3.1.2 договору нараховував проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6 Кредитного договору) протягом наступних 60 днів, що є правомірним. Просить позов задовольнити повністю.
Одночасно представник позивача подав до суду клопотання про витребування додаткових доказів у АТ КБ «ПриватБанк».
Ухвалою суду від 11.03.2026 за клопотанням представника позивача ТОВ «Діджи Фінанс» витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію: - чи відкривався банківський рахунок, за яким видана платіжна картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; - виписку про рух грошових коштів за вказаним банківським рахунком, за період з 11.05.2021 до 14.05.2021 з зазначенням часу зарахування коштів; - фінансовий номер телефону, на який надсилалася інформацію про підтвердження здійснення операцій за платіжною карткою № НОМЕР_1 № за період з 11.05.2021до 14.05.2021.
Витребувані документи надійшли до суду 06.04.2026.
Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ємець А.Ю. в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.
Враховуючи вимоги ст.43, ч.1 ст.223 ЦПК України, відповідно до яких участь у судових засіданнях є правом учасників судового процесу; неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею; відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а також те, що сторони в цій справі скористалися правом на подачу заяв по суті, з метою виконання завдань цивільного судочинства та своєчасного вирішення спору, за відсутності будь-яких об`єктивних підстав для відкладення судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу в цьому судовому засіданні у відсутність сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.
Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Крім того, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон №675).
Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1).
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). 
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7).
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12).
Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд встановив, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою 11.05.2021 було укладено договір про споживчий кредит №3906853 (індивідуальна частина).
Вказаний кредитний договір складається з Правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», які розміщені на сайті Товариства, та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), укладений через ІТС Товариства в електронній формі шляхом його підписанням позичальником/відповідачкою ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - R63222, який було направлено на зазначений нею в Анкеті-заяві номер мобільного телефону НОМЕР_3 .
Відповідно до вказаного кредитного договору відповідачкаотримала в кредит 6200,00грн. (п.1.1,1.2), шляхом їх переказу на картковий рахунок (п.2.1), строком на 30 днів - до 10.06.2021 (п.1.3,1.4).
Відповідно до п.1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2945,00грн. в грошовому виразі та 10,505% річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту з усіма складовими становить 9145,00грн.
Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.
Згідно з п.1.5.1 комісія за надання кредиту - 620,00грн., яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредит одноразово.
Згідно з п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом - 2325,00грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно з п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п.2.2.1 договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та умовах, визначених п.2.3 договору.
Відповідно до п.2.2.2 договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору.
Відповідно до п.2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена в п.1.6 договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику із знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлені в п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 договору процентна ставка є нижчою від стандартної (базової), то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження такого строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно з п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно з п.1.6 договору.
Умови пролонгації строку кредитування визначені п.2.3 договору. Зокрема, відповідно до п.2.3.1.1 позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитором надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг), що розміщені на веб-сайті Товариства і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування та максимальна ставка комісії наведені в таблиці. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п.1.5.2 договору.
Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 договору.
Відповідно до п.2.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4 договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.
Згідно з п.4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору.
Згідно з платіжним дорученням №45965987 від 11.05.2021 ТОВ «Мілоан» перерахувало через АТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти в сумі 6200,00грн. на картку № НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Згідно з інформацією та випискою з банківського рахунку, наданих АТ КБ «ПриватБанк» , на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_4 , на яку 11.05.2021 було зараховано переказ в сумі 6200,00грн, призначення «виплата займа Мілоан».
Згідно з розрахунком ТОВ «Мілоан» заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 09.08.2021 становить 24 769,00грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 6200,00грн., заборгованість за процентами - 17949,00грн., заборгованість за комісією - 620,00грн.
Відповідно до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржника/відповідачки за вказаним кредитним договором на загальну суму боргу 24 769,00грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 6200,00грн., заборгованість за процентами - 17949,00грн., заборгованість за комісією - 620,00грн.
Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, сформовану щодо належного здійснення правосуддя, згідно з якою рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення; питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає позов ТОВ «Діджи Фінанс» частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.
В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. 
При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається.
В силу приписів ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010).
При цьому, встановлення обставин, за яких правочин може бути визнаний недійсним/нікчемним, за відсутності відповідних заперечень з боку заінтересованої сторони, виходить за межі судового розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В цій справі суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «Мілоан» як первісний кредитор та відповідачка ОСОБА_1 як позичальник, діючи вільно, на власний розсуд, уклали 11.05.2021 кредитний договір №3906853.
Цей договір укладений в електронній формі через ІТС Товариства, оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачкою електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, який було направлено на зазначений нею в Анкеті-заяві номер мобільного телефону, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Жодних обставин, які б вказували на нікчемність (недійсність) вказаного кредитного договору внаслідок недотримання обов`язкової письмової форми, судом не встановлено, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. 
Судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме перерахував 11.05.2021 на платіжну картку відповідачки НОМЕР_4 в АТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти в сумі 6200,00грн. 
За умовами кредитного договору відповідачка зобов`язана була повернути кредит в сумі 6200,00грн в строк до 10.06.2021 включно, сплативши за цей період проценти за користування ним в загальному розмірі 2325,00грн. та комісію за надання кредиту в сумі 620,00грн. 
При цьому, сторонами в кредитному договорі (п.2.3) була погоджена можливість продовження (пролонгації) строку кредитування як на пільгових, так і на стандартних умовах з подальшим перерахуванням розміру процентів за користування кредитними коштами, а також встановлена відповідальність за понадстрокове користування ним (п.4.2).
В даному випадку відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування ними, комісії за надання кредиту в погоджений сторонами строк та порядку належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої кредитор має право вимагати в судовому порядку.
На даний час право вимагати стягнення з відповідачки заборгованості за вищевказаним кредитним договором належить позивачу ТОВ «Діджи Фінанс» як новому кредитору на підставі договору факторингу №07Т від 13.09.2021, укладеного з ТОВ «Мілоан». 
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка та її представник послались на те, що позивач не довів факту укладання та підписання нею кредитного договору, отримання кредитних коштів, користування ними та розміру заборгованості.
Разом з тим, такі доводи сторони відповідача об`єктивно та достовірно спростовуються наданими позивачем та безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами - - анкетою-заявою на кредит №3906853, паспортом споживчого кредиту №3906853, договором про споживчий кредит (індивідуальна частина) №3906853 від 11.05.2021, Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», договором факторинг №07Т від 13.09.2021, платіжним дорученням №45965987 від 11.05.2021 про перерахування коштів, інформацією АТ КБ «ПриватБанк» та випискою з банківського рахунку, розрахунком заборгованості, які суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення рішення.
При цьому, суд зауважує, що у цій справі первісний кредитор ТОВ «Мілоан» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема, надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні бухгалтерські документи, які є обов`язковими для банківських установ, тому наданий суду позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру.
На спростування обставин, якими позивач обґрунтував позовні вимоги, відповідачка та його представник не подали жодних належних та допустимих доказів, що в силу принципу змагальності сторін є їх процесуальним обов`язком. 
Зокрема, доказів того, що вказані у кредитному договорі та довідці про ідентифікацію позичальника персональні дані, номер мобільного телефону не належать ОСОБА_1 , суду не надано, тоді як алгоритм укладення електронного договору виключає підстави вважати, що без їх підтвердження відповідачка могла би отримати кредитні кошти.Про вчинення шахрайських дій, заволодіння персональними даними, номером мобільного телефону, номером банківської картки, їх використання третіми особами з метою заволодіння грошовими коштами відповідачка та її представник у відзиві на позов не вказували.
Крім того, доказів повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, комісії в погоджений в договорі строк відповідачка та її представник також не надали.
Таким чином, неналежне виконання відповідачкою як боржником добровільно узятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором є порушенням прав кредитора, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб.
В межах цієї справи позивач вимагає стягнення з відповідачки заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 24 769,00грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 6200,00грн., заборгованість за процентами - 17949,00грн., заборгованість за комісією - 620,00грн.
Вказаний розмір заборгованості визначений первісним кредитором ТОВ Мілоан» фактично на момент укладання договору факторингу №07Т від 13.09.2021, за яким новим кредитором став позивач ТОВ «Діджи Фінанс», і останнім цей розмір заборгованості не змінювався, жодні нарахування ним не здійснювались.
При цьому, згідно з розрахунком, складеним представником первісного кредитора ТОВ «Мілоан» станом на 09.08.2021, загальна заборгованість за процентами становила 17949,00грн., з яких за період з 12.05.2021 до 10.06.2021 (30 днів) нараховано 2325,00грн (77,50грн щодня), з 11.06.2021 до 28.07.2021 (48 днів) 14880,00грн (310,00грн щодня), з 29.07.2021 до 09.08.2021 (12 днів) - 744,00грн (62,00грн щодня). 
Оцінюючи заперечення відповідачки щодо правомірності нарахування кредитором процентів за користування кредитом поза узгодженого строку кредитування, суд виходить з того, що відомості про повернення відповідачкою кредиту, сплату комісії, в т.ч. з метою пролонгації строку кредитування на пільгових умовах (п.2.3.1.1 кредитного договору) та процентів за користування кредитом в розрахунку відсутні. Крім того, як вже зазначалось, факт невиконання зобов`язання з своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, відповідачка ОСОБА_1 в належний процесуальний спосіб не спростувала.
Отже, з урахуванням положень п.2.2, 2.3 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом в загальному розмірі 17949,00грн здійснено первісним кредитором правомірно - в межах первісного строку кредитування (30 днів) за зниженою процентною ставкою відповідно до п.1.5.2 кредитного договору, а в подальшому протягом наступних 60 дня (до 09.08.2021), що в межах максимально можливого строку пролонгації договору (60 днів), - за стандартною (базовою) ставкою відповідно до п.1.6 договору.
Саме в зазначеному розмірі боргу первісний кредитор ТОВ «Мілоан» відступив ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржника/відповідачки за вказаним кредитним договором. Позивач, в свою чергу, жодних нарахувань не здійснював.
Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд враховує, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Згідно зі ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів).
Відповідно до п. 5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
В даному випадку загальний розмір заявленої позивачем до стягнення заборгованості за процентами - 17949,00грн майже в три рази перевищує розмір основного боргу за кредитом -6200,00грн.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що умова договору про нарахування процентів за стандартною (базовою) ставкою - 5,00% за кожен день користування в межах пролонгованого строку кредитування є несправедливою, а розмір нарахованих відсотків непропорційно високий, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику, суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постановах №132/1006/19 від 07.10.2020, 910/719/19 від 19.05.2020 та №363/1834/17 від 13.07.2022 та №910/12876/19 від 01.06.2021.
З огляду на вказане, суд вважає необхідним зменшити розмір процентів за користування кредитом, нарахованих в межах визначеного в договорі строку, до 6200,00грн (до розміру основного боргу за кредитним договором).
Щодо доводів відповідачки про недійсність умов кредитного договору - п.1.5.1, якими встановлена комісія за надання кредиту, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.
Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.1 і 2,5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості кредитора включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії за надання кредиту.
В даному випадку за змістом укладеного 11.05.2021 кредитного договору його сторонами погоджено сплату позичальником/відповідачкою комісії за надання кредиту в загальному розмірі 620,00грн, що не суперечить наведеним вище вимогам закону. Підстав для визнання такої умови нікчемною (недійсною), на що вказує відповідачка та її представник, суд не знаходить.
Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за тілом кредиту в сумі 6200,00грн, за процентами за користування кредитом в сумі 6200,00грн, за комісією за надання кредиту - 620,00грн, усього 13020,00грн. В іншій частині позові слід відмовити.
Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 13020,00грн., що становить 52,57% від первісно заявлених вимог на суму 24769,00грн. (13020,00грнх 100% / 24769,00грн.), судовий збір в сумі 1273,46грн. (2422,40грн х 52,57% /100%).
Керуючись ст.3,6,11,15,16, 207,525-530,610,611,626-629,638,640,1048-1050,1054,1055,1056-1 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.2,4,5,12,13,76-82,89,137,141,259,263-265 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», ЄДРПОУ 42649746, місце знаходження: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, б.8, заборгованість за кредитним договором №3906853 від 11.05.2021 в загальному розмірі 13020,00грн., в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 1273,46грн., усього 14293,46грн. (чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто три гривні 46 копійок).
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Н.А. Мурашова

22.04.2026