Справа № 761/53534/25
Провадження № 2/354/530/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
29 червня 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Ковалюк О.М.,
за участю секретаря судового засідання Стремінської А.І.,
представника відповідачки – адвоката Лісодіда О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Яремче цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Представник позивача Сарана А.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором (оферти) № 01.06.2025-100000253 від 01.06.2025 у розмірі 13 000,00 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту – 13 000,00 грн, процентів – 7 298,20 грн, неустойки – 6 500,00 грн та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 01.06.2025 укладено кредитний договір (оферти) № 01.06.2025-100000253. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 13 000,00 грн строком на 70 днів, дата повернення кредиту 09.08.2025, процентна ставка «Економ» ? фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,01% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 1 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, процентна ставка «Стандарт» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка « Економ », розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Згідно з п. 4.1 договору, кредитодавець надає кредит на умовах його строковості, платності та зворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів – перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5323-43ХХ-ХХХХ-2617.
Згідно умов кредитування, встановлених договором, позичальник зобов`язується забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів. Відповідно до договору від 01.06.2025 та квитанції про перерахунок коштів кредитором, позичальнику надано кредит у розмірі 13 000,00 грн, які ОСОБА_1 отримала 01.06.2025.
Отже, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі. У свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подання позову утворилася заборгованість у розмірі 26 798,20 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту – 13 000,00 грн, процентів – 7 298,20 грн, неустойки – 6 500,00 грн, яку позивач просить стягнути зі ОСОБА_1 та понесені судові витрати.

15.06.2026 до суду надійшов відзив представника відповідачки – адвоката Лісодіда на позовну заяву, в якому він вказав, що позов ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до відповідачки не визнає, вона не укладала вказаного договору та не приєднувалася до умов надання банківських послуг, а також вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач не надав жодного доказу створення та відображення відповідачкою електронного підпису, відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто до копії Паспорту позивачем не надано будь-яких ідентифікуючих даних її електронного підпису. У подальшому, при укладанні договору, а саме договору оферти, у позивача не вказане місце та дату його складання та підписання, що саме є суттєвими умовами до будь-якого правочину, у даному випадку ? договору.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору були дотриманні приписи законодавства стосовно представника банку, філії юридичної особи, а також розрахунку можливої заборгованості з боку відповідачки, яку в судовому засіданні повинен доводити саме позивач. На підставі викладеного просить в задоволенні позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.
Представником позивача 17.06.2026 подано до суду відповідь на відзив, в якій просила позовні вимоги задовольнити. Вважає, що позивачем було подано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії); 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору (кредитної лінії); 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії). Таким чином, було укладено спірний кредитний договір у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Вказує, що посилання сторони відповідачки на те, що позивач не надав жодних технічних доказів, які б дозволяли ідентифікувати відповідачку, як особу, що фактично вчинила дії з укладення договору, є необґрунтованими, оскільки наведений вище договір містить інформацію, яка ідентифікує позичальника, зокрема, щодо її особистих персональних даних, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» договір підписаний відповідачкою, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань.
Вважає, що відповідачка підтвердила факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодилася на відповідні умови кредитування. Також, відповідачкою не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку.
Ключовий доказ надання кредитних коштів, що є первинним платіжним документом, не може бути визнаний неналежним доказом виключно з підстав відсутності у нього повного номера платіжної картки та персональних даних власника рахунку, оскільки відсутність зазначеної інформації є прямим наслідком законодавчих та регуляторних обмежень щодо обігу платіжних даних.
Наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідачки не надала до суду виписки по рахунках відповідачки в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідачка зазначила в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача.
Від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані
зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідачку. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідачка не підтвердила це відповідними засобами доказування.
22.06.2026 представником відповідачки до суду надіслано заперечення на відповідь на відзив, в яких він вкотре стверджує, що відповідачка не укладала вказаного договору та не приєднувалася до умов надання банківських послуг, взагалі вважає, що позивач не довів того, що він провів належну перевірку відповідачки – її верифікацію.
Зазначає, що відповідачка, дійсно навесні 2025 року перебувала у складних життєвих обставинах, у зв`язку із військовими діями держави-агресора проти нашої країни. Вона змушена була декілька разів змінювати місце проживання, мешкати у шелторах, де у одній кімнаті одночасно мешкали по декілька осіб, тому її персональними даними могли скористатися сторонні особи, а потім шляхом шахрайських дій отримати доступ до акаунту електронної адреси та таким чином отримати доступ до відкриття кредитної лінії та грошей.
Система BankID Національного банку після вибору користувачем Системи BankID Національного банку, як способу електронної дистанційної ідентифікації та/або верифікації спрямовує його на центральний вузол Системи BankID Національного банку, на якому користувач має обрати абонента-ідентифікатора. Система BankID Національного банку після вибору користувачем абонента-ідентифікатора перенаправляє його на сторінку сервісу автентифікації для проходження користувачем багатофакторної автентифікації. Абонент-ідентифікатор після успішного проходження багатофакторної автентифікації формує ЕПІ з даними користувача, запит на які надійшли в ЕЗІ. Саме це і можливо зробити без фізичної присутності відповідача, шляхом використання іншою особою особистих персональних даних відповідачів, при спільному використанні житла та інших речей побуту. На підставі наведеного просить в задоволенні позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі
ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Сіромашенко Н.В. від 13.02.2026 цивільну справу № 761/53534/25 передано за підсудністю до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2026 головуючою суддею визначено Ковалюк О.М.
Ухвалою судді від 06.05.2026 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, запропоновано відповідачці у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідачки – адвокат Лісодід О.В., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, зазначив, що позов не визнає, оскільки вона кредитний договір не укладала, просив відмовити в повному обсязі з мотивів наведених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що 01.06.2025 між сторонами укладено кредитний договір (оферти) № 01.06.2025-100000253 (а.с. 13-21), відповідно до якого позичальниці було надано кредит на наступних умовах: 

Сума – 13 000,00 грн, строк – 70 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 09.08.2025. процентна ставка «Економ» ? фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,01% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 1 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, процентна ставка «Стандарт» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Економ», розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Неустойка 195,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через систему BankID НБУ.
Пунктом 3.2 Договору встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з п. 3.1. Договору Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. 
Відповідно до п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5323-43ХХ-ХХХХ-2617.
Згідно з п. 4.3. Договору Днем надання Кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання Кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання Кредиту, днем/датою надання Кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Неможливість завершення ініційованої Кредитодавцем платіжної операції з надання Кредиту не з вини Кредитодавця є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок Кредитодавця з надання Кредиту. Неможливість видачі Кредиту готівкою у зв`язку з нез`явленням Позичальника для її отримання у Дату надання/видачі кредиту, зазначену в Заявці, є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок Кредитодавця з надання Кредиту. У випадку настання вказаних скасувальних обставин даний Договір є розірваним та припиненим з Дати надання/видачі кредиту, зазначеної в Заявці У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитодавця, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу.
Відповідно до п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: 
а) повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії – у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 
б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, – негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
Відповідно до п. 9.1. кредитного договору, у разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою
Згідно заявки кредитного договору № 01.06.2025-100000253 (кредитної лінії) від 01.06.2025, та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 01.06.2025-100000253 (кредитної лінії), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), з якою позичальник ознайомився 01.06.2025, відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема: типом кредиту, строком кредитування, способом та строком надання кредиту, типом процентної ставки, загальними витратами за кредитом, реальною процентною ставкою, кількістю та розміром платежів, періодичністю внесення.
Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), заявка, яка є частиною кредитного договору та паспорт споживчого кредиту підписані позичальником електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора Е647.
Згідно з квитанцією системи iPay.ua, видача коштів ОСОБА_1 за кредитним договором № 01.06.2025-100000253 здійснювалася за допомогою вказаної системи, дата та час: 01.06.2025 о 06:06:26; сума: 13 000,00 грн на картку номер НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua: 758851036 (а.с. 22).
З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором встановлено, що за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за кредитним договором № 01.06.2025-100000253 від 01.06.2025, яка становить 26 798,20 грн, яка складається із: 13 000,00 грн основний борг, 7 298,20 грн відсотків, 6 500,00 грн неустойки (а.с. 25).
Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові зобов`язання на підставі договору кредиту, які регулюються ЦК України.
Вирішуючи даний спір суд виходить з таких мотивів та правових норм чинного законодавства.
Відповідно статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних праві та обов`язків.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Це кореспондується зі змістом ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір ?? це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами та моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 цього закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 11 зазначеного закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 зазначеного вище закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами, та висновки суду 
Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на нижчевикладене.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 01.06.2025 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 01.06.2025-100000253, який підписаний позичальником електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора Е647, на підставі якого позичальнику надано кредит у розмірі 13 000,00 грн строком на 70 днів. Дата повернення кредиту 09.08.2025, за фіксованою процентною ставкою «Економ» у розмірі 0,01% за 1 (один) день користування кредитом протягом перших 1 чергового періоду користування кредитом, зазначеного у графіку платежів та фіксованою процентною ставкою «Стандарт» у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом протягом чергових періодів, наступних за черговим періодом, в якому застосовується процентна ставка «Економ».
Згідно із Законом України «Про електронну комерцію» електронний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
У постанові КЦС ВС від 08.04.2026 у справі № 705/1938/25 зроблено висновок, що якщо оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, то факт укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Також КЦС ВС зауважив, що судова практика в цій категорії справ є незмінною: якщо процедуру підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором дотримано, такий правочин є дійсним. Оскільки сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а ризики, пов?язані з передачею доступу до власних пристроїв третім особам, покладаються на власника таких пристроїв, підстав для визнання договору недійсним немає.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов?язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням
поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyondreasonabledoubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідачка не надала до суду доказів, які б підтверджували, що даний кредитний договір укладений за допомогою шахрайських дій. Одночасно нею не надано доказів звернення до поліції із заявою про вчинення стосовно неї протиправних дій. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 договір підписаний одноразовим ідентифікатором, скерованим на номер телефону, що їй належить.
Відповідачка не надала будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень. Тому твердження представника відповідачки щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову є безпідставними.
Таким чином, на переконання суду немає підстав вважати, що в момент вчинення кредитного договору відповідачкою було недодержано вимог статті 203 ЦК України.
Враховуючи те, що строк виконання зобов`язання ОСОБА_1 настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачкою не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої позивачем заборгованості за Кредитним договором (оферти) № 01.06.2025-100000253, позовні вимоги щодо сплати тіла кредиту в сумі 13 000,00 грн, відсотків за користування ним в сумі 7 298,20 грн на загальну суму 20 298,20 грн є обґрунтованими з огляду на наявність порушення відповідачкою права позивача.
Щодо вимог по сплаті неустойки в сумі 6 500,00 грн, то суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Тобто в період існування особливих правових наслідків ? протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань.
Аналогічний правовий висновок щодо аналізу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі
№ 910/10901/23, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовується судом під час ухвалення судового рішення у подібній справі.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.10. 2023 в справі № 706/68/23, дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоча умовами договору в п. 17 Заявки сторони й обумовили їх нарахування та сплату позичальником, проте згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники у період воєнного стану звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях.
У зв`язку із викладеним, не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачки неустойки в розмірі 6 500,00 грн.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Статтею 265 ЦПК України передбачено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат. 
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжною інструкцією № СЦ00059363 від 03.12.2025 позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн (а.с. 7).
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1 850,00 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, 
у х в а л и в:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 01.06.2025-100000253 від 01.06.2025 у розмірі 20 298 (двадцять тисяч двісті дев`яносто вісім) гривень 20 копійок.
3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» сплачений судовий збір в розмірі 1 850,00 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. № 133-А, м. Київ, 01032.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя: Оксана КОВАЛЮК