ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 травня 2026 року
м. Київ

справа № 147/828/23
провадження № 61-113св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2025 року у складі судді Борейко О. Г. та постанову Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у складі колегії суддів Голоти Л. О., суддів Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, зміну прізвища та по батькові дитини, стягнення аліментів, в якому просила: 
- визнати батьківство ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в графі «відомості про батька» зазначити « ОСОБА_2 », громадянин України, змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » та змінити по батькові дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » відомості про ім`я залишити без змін; 
- визнати батьківство ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в графі «відомості про батька» зазначити « ОСОБА_2 », громадянин України, змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » відомості про ім`я та по батькові дитини залишити без змін; 
- стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; 
- судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка познайомилась із ОСОБА_2 , у них були близькі стосунки, сторони спільно проживали з 2007 року до 2011 року, у них народилося двоє спільних дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі ОСОБА_2 проживає окремо від позивачки і дітей. 

Оскільки біологічний батько дитини ОСОБА_8 відповідач ОСОБА_2 не підтвердив своє батьківство стосовно дочки у встановлений законом спосіб, тому відповідно до частини першої статті 135 СК України під час реєстрації дитини запис про батька у Книзі реєстрації народження здійснювався за прізвищем матері « ОСОБА_4 », а ім`я по батькові батька дитини було записано за її вказівкою « ОСОБА_11 ». У зв`язку із зазначеним у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком записаний « ОСОБА_12 », який є вигаданою особою. ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком дитини є ОСОБА_2 , з яким позивачка в той час проживала. Батьком ОСОБА_3 вказано ОСОБА_13 , , який є вигаданою особою, відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. 

Натепер виникла необхідність встановити батьківство ОСОБА_2 , який є біологічним батьком дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , оскільки діти знаходяться на утриманні позивачки і їй важко утримувати себе і спільних дітей сторін, а відповідач не бажає надавати матеріальної допомоги та брати участь у їх вихованні. Для забезпечення життєдіяльності та нормального розвитку малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , на думку позивачки, найбільш розумним та справедливим визначити аліменти у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Тростянецький районний суд Вінницької області заочним рішенням від 14 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Вирішив визнати батьківство ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести до актового запису № 24, складеного 07 липня 2010 року Ободівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області наступні зміни: в графі «відомості про батька» зазначити « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України», змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » та змінити по батькові дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », відомості про ім`я дитини залишити без змін.

Визнати батьківство ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести до актового запису № 26, складеного 03 грудня 2007 року Виконавчим комітетом Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області наступні зміни: в графі «відомості про батька» зазначити « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України», змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на " ОСОБА_5 " відомості про ім`я та по батькові залишити без змін.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 червня 2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 147, 20 грн. Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2147,20 грн.

Допустив негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

01 липня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області із заявою про перегляд заочного рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2024 року.

Тростянецький районний суд Вінницької області ухвалою від 11 липня 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задовольнив. 

Заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2024 року у справі № 147/828/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - скасував.

Зобов`язав Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) анулювати зміни до актового запису № 24, складеного 07 липня 2010 року Ободівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені відповідно до заочного рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2024 року у справі №147/828/23.

Зобов`язав Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) анулювати зміни до актового запису № 26, складеного 03 грудня 2007 року Виконавчим комітетом Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесені відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2024 року у справі № 147/828/23.

Відкликав виконавчі листи, видані Тростянецьким районним судом Вінницької області у цивільній справі № 147/828/23. Розгляд справи постановив проводити за правилами загального позовного провадження.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Тростянецький районний суд Вінницької області рішенням від 10 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Вирішив визнати батьківство ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести до актового запису № 24, складеного 07 липня 2010 року Ободівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області наступні зміни: в графі «відомості про батька» зазначити « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України», змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » та змінити по батькові дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », відомості про ім`я дитини залишити без змін.

Визнати батьківство ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести до актового запису № 26, складеного 03 грудня 2007 року Виконавчим комітетом Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області наступні зміни: в графі «відомості про батька» зазначити « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України», змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » відомості про ім`я та по батькові залишити без змін.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 червня 2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 147, 20 грн. Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 147,20 грн.

Допустив негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Тростянецький районний суд Вінницької області додатковим рішенням від 23 вересня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Зубаня О. О. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу та на оплату витрат проведеної у справі експертизи задовольнити частково. 

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 247,00 грн у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи. В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовив.
Вінницький апеляційний суд постановою від 26 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_14 , залишив без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2025 року залишив без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції в частині визнання батьківства, вказав, що суд першої інстанції обґрунтовано виснував про те, що достатніх підстав вважати висновок судової молекулярно-генетичної експертизи від 14 листопада 2024 року № СЕ-19/102-24/19583-БД неповним, неясним, неправильним або недостатньо обґрунтованим відповідач не навів. Обґрунтованих мотивів щодо повторного проведення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи у зв`язку з істотним порушенням процесуальних норм, які регулюють порядок призначення і проведення судової експертизи, що була призначена та проведена в обраній сторонами експертній державній установі, клопотання сторони відповідача від 15 квітня 2025 року не містить. Сама лише незгода сторони відповідача з результатами проведеної у справі первинної судової молекулярно-генетичної експертизи не може бути достатньою підставою для призначення судом повторної судової експертизи. Належні докази того, що висновок експерта від 14 листопада 2024 року є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, відсутні.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що аргументи відповідача про те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту спільного проживання сторін впродовж чотирьох років з 2007 року до 2011 року, а також те, що сторони у цей час перебували у зареєстрованих шлюбах з іншими особами, і як наслідок виключається можливість народження у сторін двох дітей у 2007 та 2010 роках, не є такими, що спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскільки предметом розгляду цієї справи є визначення кровної спорідненості ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , а висновок експерта підтверджує ймовірність батьківства відповідача з дітьми на 99,99999999%.

Апеляційний суд, погоджуючись із рішенням суду в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки, вказав, що ОСОБА_2 є чоловіком працездатного віку, суду надано відомості, що на час розгляду справи у нього є неповнолітній син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , доказів того, що дочка його дружини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуває на його утриманні суду не надано, як і не надано доказів, що її біологічний батько не забезпечує дочку матеріально. Діти сторін ОСОБА_8 та ОСОБА_3 мають рівні права у їхньому забезпеченні як мамою, так і татом. Крім того, відповідачем не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки.
Короткий зміст вимог касаційної скарги

31 грудня 2025 року ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку звернувся 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цій справі, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року 
і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 як на підставу касаційного оскарження 
рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 вересня 
2025 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, 
що судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою, суд не дослідив зібрані у справі докази, суд встановив обставини, 
що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів).

Матеріали висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Назарова С. Д. № СЕ-19/102-24/19583-БД від 14 листопада 2024 року вказують на те, що експертиза у цій справі проведена з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, які регламентують порядок проведення судових експертиз та викликає обґрунтований сумнів у правильності та достовірності висновку експерта ОСОБА_17 загалом і допустимості цього висновку як доказу у справі, оскільки була призначена судова медична експертиза. Однак відповідно до Переліку видів судової експертизи та експертних спеціальностей, за якими присвоюється кваліфікація судового експерта працівникам експертної служби МВС України, затвердженого Положенням про експертно-кваліфікаційну комісію МВС України та атестацію судових експертів Експертної служби МВС України, судова молекулярно-генетична експертиза є видом (підвидом) біологічної експертизи, а не медичної експертизи. Отже, судовий експерт Назаров С. Д. у цій справі всупереч ухвалі суду про призначення судово-медичної експертизи провів судову біологічну експертизу. 
Зазначає, що суди, задовольнивши позовні вимоги, порушили приписи статей 148, 149 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та статті 295 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Поряд з цим вказує, що відсутність висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Провадження у суді касаційної інстанції

11 березня 2026 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У березні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у такому складі: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), Осіян О. М., Сакара Н. Ю.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 у селі Ободівка Гайсинського (раніше Тростянецького) району Вінницької області народила дочку ОСОБА_8 (т. 1, а. с. 14). Дитина зареєстрована в органах РАЦС на підставі частини першої статті 135 СК України за вказівкою матері, що підтверджується витягом № 00026776581 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, який сформований 23 червня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому та Чечельницькому районах Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Номер актового запису 26, дата складання 03 грудня 2007 року (т. 1, а. с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком записаний « ОСОБА_13 », а матір`ю - ОСОБА_1 , про що в Книзі реєстрації народжень 07 липня 2010 року складено актовий запис за № 24 (т. 1, а. с. 15). Відповідно до витягу № 00026779090 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, що сформований 23 червня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому та Чечельницькому районах Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) батьком ОСОБА_3 вказано ОСОБА_13 , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Номер актового запису 24, дата складання 07 липня 2010 року (т. 1, а. с. 12).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зареєстровані з 20 вересня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 10-11).

Згідно з висновком експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Назарова С. Д. від 14 листопада 2024 року № СЕ-19/102-24/19583-БД: 1) ОСОБА_2 (об`єкт № 2), ймовірно, є біологічним батьком дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 3). Ймовірність цієї події складає 99,99999999 %; 2) ОСОБА_2 (об`єкт № 2), ймовірно, є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт № 4). Ймовірність цієї події складає 99,99999999 % (т. 2, а. с. 109-130).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 у період з 12 січня 2006 року до 03 березня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 . Ця особа в актових записах дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_18 була записана як батько.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 січня 2020 року позов ОСОБА_13 задоволено та виключено його дані як батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_8 ( т. 5, а. с. 51-53). Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 21 липня 2011 року позов ОСОБА_13 задоволено та виключено його дані як батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_18 (т. 5, а. с. 64).

На підставі зазначених рішень суду у Державний реєстр актів цивільного стану були внесені дані, що відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (т. 1, а. с. 12-13).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту першого частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційна скарга не містить доводів щодо оскарження судових рішень у частині стягнення аліментів, тому в цій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються. 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Наведеним вимогам оскаржувані судові рішення відповідають з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

У статті 7 СК України визначена необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

У частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За вимогами статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122, 125 цього Кодексу.

Статтею 122 СК України визначено походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою та передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

За частиною першою статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. 

Відповідно до частини першої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Цією нормою передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У справі, яка переглядається, у свідоцтвах про народження ОСОБА_8 та ОСОБА_3 матір`ю дітей вказана ОСОБА_1 , відомості про батька в актовому записі про народження записані відповідно до вимог частини першої статті 
135 СК України за вказівкою матері.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказувала на те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком її дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , однак відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства та цього факту не визнає.

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України, згідно з якою за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у частині третій статті 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, відсутня спільна заява батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. 

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини.

У судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між 

собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, який визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України).

Передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною.

У відповідних рішеннях ЄСПЛ зазначав, що в подібних справах має враховуватися справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. ЄСПЛ звертав увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатися з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» (Kautzor v. Germany), заява № 23338/09; від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» (Ahrens v. Germany), заява № 45071/09).

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів (постанова Верховного Суду від 28 січня 2026 року у справі № 504/4181/17
провадження № 61-7999св25).

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно із частиною першою статті 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.
За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2025 року у справі № 549/419/23, провадження № 61-4505св25.

Отже, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

При проведенні експертних досліджень застосовуються Методичні рекомендації «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)», які розроблені фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України. Згідно із пунктом 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.

ЄСПЛ неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russia», заява № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Аналіз рішень ЄСПЛ та норм цивільного законодавства дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків. Беззаперечним доказом для визнання чи спростування батьківства у судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК- тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Правовий висновок щодо того, що доказова цінність ДНК-тесту суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі №146/1162/23 (провадження № 61-14956св24).

Згідно із частинами першою-сьомою статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність в Україні здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

У цій справі суд першої інстанції ухвалою від 06 вересня 2024 року призначив судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу з метою з`ясування чи є кровне споріднення між неповнолітньою ОСОБА_8 , малолітнім ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у Вінницькій області (т. 2, а. с. 71-73).

Висновок експерта від 14 листопада 2024 року № СЕ-19/102-24/19583-БД містить відомості про ймовірність батьківства ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_8 та дитини ОСОБА_3 99,9999999%. Оскільки аналіз ДНК на батьківство, який проведено старшим судовим експертом сектору обліку генетичних ознак людини відділу біологічних досліджень та обліку Вінницького НДЕКЦ МВС України Назаровим С. Д., який має вищу медичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судових біологічних експертиз за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» (свідоцтво № 17116, видане ЕКК МВС України 19 вересня 2019 року, підвищення кваліфікації за рішенням ЕКК МВС України 17 вересня 2021 року), стаж експертної роботи з 2018 року, експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виснував, що цей висновок експерта може визнаватися письмовим доказом та може підтверджувати походження ОСОБА_8 , 2007 року народження, та ОСОБА_3 , 2010 року народження, від ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги про те, що висновок експерта вказує на те, що експертиза у цій справі проведена з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, які регламентують порядок проведення судових експертиз та викликає обґрунтований сумнів у правильності та достовірності висновку експерта ОСОБА_17 загалом і допустимості цього висновку як доказу у справі, оскільки була призначена судова медична експертиза колегія суддів до уваги не бере з огляду на таке.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи (постанова Верховного Суду від 09 квітня 2025 року у справі № 285/6103/21, провадження № 61-14692св24). 
У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку надав аргументовану відповідь на такий самий довід апеляційної скарги відповідача та вказав, що у цій справі відсутні підстави для визнання висновку експерта від 14 листопада 2024 року № СЕ-19/102-24/19583-БД необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. Експертизу призначено та проведено згідно з вимогами ЦПК України атестованим судовим експертом на підставі ухвали суду в обраній сторонами експертній установі, що виключає необхідність призначення повторної експертизи. Відповідач на виконання вимог частини третьої статті 12 ЦПК України не надав суду доказів на спростування позовних вимог позивачки, що є його процесуальним обов`язком. Крім того, доводи касаційної скарги про те, що судовий експерт Назаров С. Д. у цій справі всупереч ухвали суду про призначення судово-медичної експертизи провів судову біологічну експертизу, оскільки суд першої інстанції ухвалою від 06 вересня 2024 року призначив у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу,не впливають на правильність висновків судів. 

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заявив клопотання про проведення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи, яке Вінницький апеляційний суд ухвалою від 26 листопада 2025 року залишив без розгляду з тих підстав, що таке клопотання подано відповідачем ОСОБА_2 до Вінницького апеляційного суду 20 листопада 2025 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, при цьому в клопотанні відповідач не просив апеляційний суд про поновлення строку на його подання, з наведенням поважності причин пропуску строку на подання клопотання разом з апеляційною скаргою.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що в ухваленні судового рішення в апеляційному суді брали судді, яким ОСОБА_2 було заявлено колегія суддів звертає увагу на таке.

20 листопада 2025 року до Вінницького апеляційного суду надійшли заяви ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_14, про відвід суддів Вінницького апеляційного суду Оніщука В. В. та Копаничук С. Г. у цій справі з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 24 листопада 2025 року заявлений ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_14, відвід суддям Оніщуку В. В., Копаничук С. Г. у цій справі визнав необґрунтованим, а вирішення питання про відвід вказаним суддям постановив передати іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і буде визначений у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 25 листопада 2025 року у складі судді Стадник І. М. відмовив у задоволенні заяв ОСОБА_19 , в інтересах якого діє ОСОБА_14 про відвід суддів Оніщука В. В. та Копаничук С. Г. 

За таких обставин порушень норм процесуального закону під час вирішення відводу, заявленого відповідачем суддям Вінницького апеляційного суду Оніщуку В. В. та Копаничук С. Г., не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс8).

У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у заявника іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судами попередніх інстанцій рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанціївідповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді. 

Не може бути скасоване правильне по суті та законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів і не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, 
а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді 	В. В. Сердюк   	
	О. М. Осіян  	
	Н. Ю. Сакара