КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/7648/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/10423/23

22 травня 2026року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1  на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Лужецької О.Р., у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП МДМ» про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП МДМ» про стягнення заробітної плати.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2025 року в задоволенні позову  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП МДМ» про стягнення заробітної плати - відмовлено.
23 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Демченко Н.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі № 753/10423/23, яким стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СП МДМ» 14 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що в мотивувальній частині рішення суд дійшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, однак не відобразив це в резолютивній частині рішення.
Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2026 рокустягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СП МДМ» (ЄДРПОУ 20490986) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 500 грн.
Не погоджуючись з таким додатковим рішенням суду першої інстанції, 10 лютого 2026 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про винесення додаткового рішення відмовити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального.
Зазначає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2025 року не набрало законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку.
Окрім того, суд не звернув увагу на те, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження оплати гонорару та інших витрат.
08 квітня 2026 року до Київського апеляційного суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СП МДМ» адвоката Демченко Н.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.
Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність розміру, з урахуванням складності справи.
Судом встановлено, що між відповідачем та адвокатом Демченко Н.М. було укладено договір про надання правничої допомоги від 28 липня 2025 року відповідно до умов якого сторони погодили порядок оплати послуг відповідно до якого за надання адвокатом правничої допомоги за цим Договором Клієнт зобов?язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду), розмір якого визначається з урахуванням наступної вартості послуг:
- підготовка та складання відзиву - 5 500 грн.
- представництво інтересів Клієнта в судовому засіданні - 4 000 грн.
- ознайомлення з матеріалами справи - 1 000 грн.
- складання заяв з процесуальних питань - 1000 грн./сторінка.
Оплата гонорару, визначеного відповідно до п. 4.1 цього договору, здійснюється клієнтом в безготівковому порядку шляхом перерахування загальної суми вартості послуг адвоката, визначених та наданих згідно умов цього договору, на розрахунковий рахунок адвоката протягом 15 календарних днів з дня наступного за днем ухвалення судом першої інстанції рішення за результатом розгляду справи № 753/10423/23 по суті.
Також на підтвердження понесених витрат до суду першої інстанції представником було надано копії актів приймання- передачі наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 28/07-25п від 28 липня 2025 року відповідно до яких адвокатом було надано наступні послуги: складання заяви про продовження процесуального строку на складання відзиву на позовну заяву в сумі 1 000 грн.;підготовка і складання відзиву на позовну заяву в сумі 5 500 грн.; представництвом товариства в судовому засіданні 09.09.2025 в сумі 4 000 грн.; представництвом товариства в судовому засіданні 21.10.2025 в сумі 4 000 грн.
Оцінивши вказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлені представником відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 14 500,00 грн відповідають критерію складності справи та обсягу виконаному адвокатом роботи. 
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд не звернув увагу на те, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження оплати гонорару та інших витрат, не заслуговують на увагу, оскільки вказана обставина сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, оскільки за змістом положень пункту 1 частини другої статті 137 та частини восьмої статті 141 ЦПК України розподілу за результатами розгляду справи підлягають не лише фактично сплачені стороною витрати на професійну правничу допомогу, а й ті, які мають бути сплачені в майбутньому.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, адодаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2026 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
Звертаючись до Київського апеляційного суду з відзивом на апеляційну скаргу представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., разом з тим, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом Київським апеляційним судом додаткове рішення суду першої інстанції, оскільки оскарження додаткового рішення суду в не є окремим судовим розглядом по суті спору, а прямо залежить від розгляду основної справи.
Керуючись ст. ст. 133,137,141, 270, 367, 374,375, 381-384 ЦПК України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення
Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: