Суддя Баронін Д. Б.
Справа № 636/8794/25
Провадження № 2/644/3275/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 р. м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Бароніна Д.Б.,
за участю секретаря судового засідання Нестеренко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою  Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:

1. Позиції сторін, процесуальні дії

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до Індустріального районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне.
17.04.2021 було укладено кредитний договір № 101057929 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 . Крім того, 29.10.2021 між ТОВ «Міолан» та позивачем укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 55920 грн. 
ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 101057929 від 17.04.2021 в загальному розмірі 55920 грн., яка складається з наступного: 12000 грн. заборгованість по кредиту, 42120 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 1800 грн. заборгованість за комісійними винагородами.
Враховуючи викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором.
1.2. У відзиві представник відповідача вказав, що матеріали справи не містять заповненого формуляра заяви (форми) про прийняття відповідачем пропозиції укладення договору в електронній формі, про проведення ідентифікації відповідача. Відсутнє підтвердження цілісності та незмінності спірного договору. Платіжне доручення про перерахування коштів не є достатнім доказом видачі коштів за кредитним договором. Позивач не довів факту набуття права вимоги за спірним договором, оскільки позивачем надано лише витяг з додатку до договору факторингу, хоча доказом передачі прав вимоги згідно з умовами договору є реєстр боржників. Також, позивачем не надано доказів здійснення оплати за кредитним договором. Розмір та спосіб нарахування відсотків свідчать про їх каральний характер, оскільки розмір відсотків перевищує тіло кредиту у 3,51 рази лише за три місяці користування кредитом.
1.3. У відповіді на відзив представник позивача вказав, що відповідач підписав спірний кредитний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Перерахування коштів відповідачу підтверджується належними доказами, а крім цього, представник позивача просить витребувати банківську виписку з рахунку відповідача. Відсотки за користування кредитом нараховані відповідно до умов договору. Користування кредитними коштами та нарахування відсотків могли б припинитися, якщо б відповідач сплатив суму заборгованості за кредитом. Позивачем було долучено саме витяг до договору з метою збереження таємниці фінансової послуги стосовно інших боржників, які вказані у додатку до договору факторингу.
1.4. Ухвалою Індустріального районного суду міста Харкова від 04.12.2025 провадження у цій справі було відкрито.
Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Харкова від 15.01.2026 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Харкова від 26.03.2026 заяву адвоката Антоненка Ігоря Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі № 636/8794/25 було задоволено, скасовано вищевказане заочне рішення та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні.
1.5. В судовому засіданні представник позивача присутній не був, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні присутні не були, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача надав письмову заяву про розгляд справи без його участі.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Судом встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №101057929, відповідно до якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений в п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений в п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з п.п. 1.2. – 1.4., 1.5.1. -1.7. Договору вказано, що Сума кредиту (загальний розмір) складає 12000 грн.
Строк кредиту 30 днів, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 13.08.2021. Комісія за надання кредиту 1800 грн., яка нараховується за ставкою 15% від суми кредиту одноразово.
Проценти за користування кредитом 6120 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором фіксована.
Згідно з п.п. 2.2.1.-2.2.2. договору Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору.
Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору.
Згідно з п. 2.3.1.2. договору Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.
У Додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 101057929 від 14.07.2021, сторони узгодили графік платежів, який містить розрахунок заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів) із зазначенням Дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів).
Наприкінці тексту договору вказано, що підпис споживача це електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «Мілоан» на виконання ухвали суду про витребування доказів надало скріншот про відправлення коду одноразового ідентифікатора F59198 для підписання договору на номер телефону відповідача, а також інформацію з електронного файлу (LogFile застосування коду) щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину №101057929 від 14.07.2021.
З відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором видно, що загальна заборгованість відповідача становить 55920 грн., з яких: 12000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 42120 грн. заборгованість по відсотках, 1800 грн. заборгованість за комісією. Відсотки нараховувалися з 15.07.2021 по 12.10.2021 включно.
Відповідно до платіжного доручення № 29891991 від 14.07.2021 ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 14.07.2021 кредитні кошти на картковий рахунок НОМЕР_1 у сумі 12000 грн.
Згідно з листом від АТ КБ «Приватбанк» від 13.12.2025 ОСОБА_1 було емітовано в банку картку НОМЕР_2 . З виписки по цій картці видно, що 14.07.2021 на картку надійшов платіж на суму 12000 грн.
2.2. 29.10.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали Договір факторингу № 11Т.
Пунктом 2.1. Розділу 2 договору, передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором.
У п. 4.1 договору вказано, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання цього Договору.
Відповідно до витягу з додатку до Договору факторингу № 11Т від 29.10.2021, який підписано представниками обох сторін договору факторингу, ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 55920 грн, з яких: 12000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 42120 грн. заборгованість по відсотках, 1800 грн. заборгованість за комісією.

3. Релевантні джерела права

3.1. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено , що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
3.2. За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
3.3. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
У ч. 5 ст. 12 вищевказаного Закону визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
3.4. Відповідно до статей 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» в редакції, яка була чинною станом на дату укладення спірного договору, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.
Перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису.
3.5. Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц вказав, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
У постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 291/1352/20 вказано, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

4.Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Перш за все, суд звертає увагу на те, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
З вищевказаних положень норм матеріального права вбачається, що позивач повинен довести суду наявність кредитних (позикових) правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу або договору про відступлення прав вимоги між попереднім кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника (факт видачі кредиту чи позики боржнику та неповернення боржником кредиту чи позики, а також інших супутніх платежів).
4.2. Суд вважає, що позивачем на підставі достатніх та достовірних доказів підтверджено укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, а також підтверджено наступне укладення договору факторингу щодо передачі прав вимоги від первісного кредитора до позивача за спірним договором кредиту.
Суд вважає, що позивачем було надано достатні та дострвірні докази того, що відповідач уклав кредитний договір та отримав суму кредиту. Позивачем було надано детальний розрахунок заборгованості відповідача, а судом за клопотанням позивача було витребувано банківську виписку з рахунку відповідача, з якої вбачається, що відповідач отримав суму кредиту.
Доказів на користь того, що відповідачем було погашено суми заборгованості кредиту та відсотків за користування кредитом, до суду надано не було. Договір кредиту у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.
4.3. Стосовно аргументів представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів прийняття відповідачем пропозиції про укладення договору та проведення ідентифікації відповідача суд зазначає, що ТОВ «Мілоан» на виконання ухвали суду про витребування доказів надало знімок екрану комп`ютерного пристрою (скріншот) про відправлення коду одноразового ідентифікатора F59198 для підписання договору на номер телефону відповідача, а також інформацію з електронного файлу (LogFile застосування коду) щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину №101057929 від 14.07.2021.
Отже, відповідач підписав електронний кредитний договір у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому договір вважається таким, що є підписаним та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі.
Підтвердженням цілісності та незмінності спірного кредитного договору суд вважає те, що договір викладений у окремому цілісному файлі, зміст різних сторінок договору у цілісному файлі узгоджується між собою. Якщо відповідач вважає, що до тексту договору після його підписання були протиправно внесені будь-які зміни, то відповідач міг би надати суду для порівняння текст договору, який був направлений йому на електронну адресу чи в особистий кабінет після підписання. Проте, відповідач такого тексту договору не надав.
Стосовно електронного підпису представника позивача на кредитному договорі суд зазначає, що ТОВ «Мілоан» на виконання ухвали суду надало скріншот щодо проставлення електронного підпису представником цього Товариства на договорі. Крім того, відповідач відповів на оферту позивача про укладення договору та підписав електронним підписом з одноразовим ідентифікатором текст договору, що узгоджується з положенням статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис представника позивача на договорі в такому випадку взагалі не є необхідним, адже саме позивач за допомогою своєї інформаційно-телекомунікаційної системи в мережі Інтернет запропонував текст договору відповідачу, а потім отримав акцепт цього тексту, після чого договір є укладеним відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України.
Щодо аргументів представника відповідача про те, що процентна ставка за договором є надмірно завищеною або носить каральний характер, суд зазначає, що з наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувалися відповідачу виключно в межах погодженого у договорі строку кредитування та в межах погоджених у договорі відсоткових ставок за користування кредитом. Дійсно, розмір відсотків за користування кредитом є значним та перевищує тіло кредиту у 3,5 рази. Однак, по-перше, відповідач добровільно погодився на такий розмір відсотків, по-друге, відповідач мав право погасити суму заборгованості в будь-який час протягом строку кредитування, після чого нарахування відсотків було би припинено. І нарешті по-третє, станом на час укладення спірного кредитного договору 14.07.2021 українське законодавство не передбачало граничного розміру денної відсоткової ставки за користування споживчим кредитом.
Стосовно аргументу представника відповідача про те, що позивачем надано лише витяг з додатку до договору факторингу, суд зазначає, що вказаний витяг підписаний обома сторонами договору факторингу та містить усю необхідну інформацію для визначення того, які саме вимоги були передані за договором. Зокрема, у витягу вказано ім`я відповідача, номер та дата кредитного договору, складові та розмір кредитної заборгованості. Суд зауважує, що за договором факторингу передаються права вимоги до багатьох осіб, які не беруть участі у цій справі, а тому обмеження наданої суду інформації лише витягом з додатку до договору є виправданим з метою збереження конфіденційної інформації щодо інших осіб. Представник відповідача не заявляв клопотань про витребування від позивача повного тексту додатку до договору факторингу. Достатність та достовірність вказаного витягу з додатку до договору факторингу, а також достовірність факту передання прав вимоги від первісного кредитора до відповідача додатково підтверджується тим, що первісний кредитор з дня укладення договору факторингу не пред`являв до відповідача судових чи позасудових вимог про повернення заборгованості.
4.4. Стосовно комісії за надання кредиту суд зазначає, що згідно зі статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Тобто, до загальних витрат за споживчим кредитом включається не комісія за надання кредиту, а комісія пов`язана з наданням кредиту. Комісія, яка пов`язана з наданням кредиту, встановлюється не за саму видачу кредитних коштів, а за розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші супутні послуги. Надання (виплата) кредиту на користь позичальника є прямим обов`язком кредитодавця, а виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
В даному випадку у спірному кредитному договорі декілька разів чітко вказано, що комісія сплачується саме за надання кредиту, а не за послуги, пов`язані з наданням кредиту.
Фактично, в даному випадку комісія за надання кредиту є платою позичальника за виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо видачі кредиту. Умови спірного кредитного договору щодо встановлення такої комісії є нікчемними в силу ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а така комісія не підлягає стягненню з відповідача. Внаслідок встановлення цієї комісії було порушено право відповідача на визначення йому загальних витрат за споживчим кредитом лише з тих платежів, які передбачені у ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
4.5. Підводячи підсумок суд зазначає, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за договором кредиту виконав не у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в загальній сумі 54120 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією від 05.09.2025 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково (задоволено 96,78 % вимог), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 2344,40 грн. (2422,40 х 0,9678).
5.2. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19 та від 28.04.2021 у справі № 910/12591/18 вказано, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами третьою п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами третьою п`ятою, дев`ятою статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. представник позивача надав суду: договір про надання правничої допомоги № 01-05/05 від 05.05.2025, укладений між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ФОП ОСОБА_2 , акт №454 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31.07.2025, який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних ФОП ОСОБА_2 (правовий аналіз правовідносин 1 год. вартість 1000 грн., складання позовної заяви - 2 год. вартість 1500 грн., формування додатків 0,5 год. вартість 1000 грн., подання позовної заяви 0,5 год. вартість 1000 грн.), додаткову угоду № 545 від 31.07.2025 до Договору №№ 01-05/05 від 05.05.2025 про надання правової допомоги, копію свідоцтва Кубрака О.О. про право на зайняття адвокатською діяльністю.
На думку суду, всі вказані у акті роботи входять до обсягу правової допомоги по цій справі. Однак, розмір витрат на правову допомогу не відповідає критерію пропорційності, враховуючи невисоку складність цієї справи на стадії подання позовної заяви та часткове задоволення позовних вимог. Пропорційним та співмірним розміром таких витрат є сума в розмірі 3000 грн.
Враховуючи вищевказані обставини та факт часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму в розмірі 3000 грн. в порядку відшкодування витрат на правову допомогу.
Керуючись, ст.10,12,13,76,141,247,258,259,263-265,268,273,280-284,289,354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Діджи Фінанс» (Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код в ЄДРПОУ 42649746, IBAN НОМЕР_4 ) заборгованість за кредитним договором № 101057929 від 14.07.2021 у розмірі 54120 грн., з яких 12000 грн. є заборгованістю за тілом кредиту та 42120 грн. є заборгованістю за відсотками.
Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Діджи Фінанс» (Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код в ЄДРПОУ 42649746, IBAN НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 2344 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Денис БАРОНІН