ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 травня 2026 року справа №200/3192/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року у справі № 200/3192/25 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці №98927/ТД/ДПС/ФС-134 від 21 жовтня 2024 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 240000 гривень на фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 .
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року у задоволенні позову - відмовлено.
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та задовольнити позов через порушення норм матеріального, процесуального права.
Апелянт посилався на те, що фактична перевірка ФОП ОСОБА_2 здійснювалася за присутності невстановленої особи (в акті фактичної перевірки зазначено, що виявлену особу, яка, за твердженнями податкового органу, перебувала у приміщенні магазину та нібито виконувала трудові функції, було ідентифіковано як ОСОБА_3 виключно зі слів цієї особи, без надання будь-яких документів, що посвідчують особу чи підтверджують її правовий статус) та без жодних доказів обізнаності позивача про її проведення. 
Матеріали перевірки не містять доказів присутності позивача чи його представника під час її проведення, що свідчить про грубе порушення процедури, визначеної податковим законодавством. У сукупності зазначене свідчить про те, що акт фактичної перевірки є недопустимим доказом, а постанова Держпраці - такою, що ґрунтується на недостовірних та недопустимих доказах, отриманих у спосіб, що порушує закон. 
Відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 810/6689/14, у постанові від 10 вересня 2013 року у справі № 21-237а13, а також у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 813/2524/17, від 10 травня 2018 року у справі № 811/119/13-а та від 09 серпня 2018 року у справі № 826/5302/14, акт податкової перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення жодних прав чи обов`язків для осіб, діяльність яких перевіряється, а тому сам по собі не може бути предметом адміністративного спору.
Суд першої інстанції мав врахувати висновки в постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 822/1037/18, згідно з якими відомості, викладені в акті перевірки, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт виконання особою, на ім`я ОСОБА_3 будь-яких трудових функцій на користь позивача. 
Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував норми спеціального Закону України № 2136-IX, який установлює особливий правовий режим регулювання трудових відносин у період дії воєнного стану. Стаття 16 цього Закону прямо визначає, що державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства про працю у воєнний час здійснюється лише в обмежених випадках і виключно з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, що свідчить про спеціальний, пріоритетний характер його норм щодо статті 265 КЗпП України. 
Закон № 2136-IX був ухвалений з метою дерегуляції окремих трудових процедур у період воєнного стану та зменшення фіскального навантаження на роботодавців, що прямо випливає з пояснювальної записки до законопроєкту. Саме тому законодавець скасував застосування штрафів, передбачених статтею 265 КЗпП України, у разі виконання роботодавцем припису або у випадках, коли роботодавець належить до суб`єктів, яким у воєнний час не можуть бути застосовані фінансові санкції за неоформлені трудові відносини.
Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 240/7766/23, ФОП, які є платниками єдиного податку першої - третьої груп, можуть отримати лише попередження за допуск працівника до роботи без трудового договору, водночас ФОП на загальній системі оподаткування можуть бути оштрафовані за таке правопорушення. 
Матеріали справи підтверджують, що ФОП ОСОБА_2 є платником єдиного податку другої групи, що було прямо зазначено у супровідному листі ДПС від 02.09.2024 та перебувало у розпорядженні відповідача під час розгляду матеріалів перевірки. Ця інформація є публічною та підлягала самостійному обов`язковому врахуванню контролюючим органом при ухваленні постанови.
Отже, навіть за гіпотетичної наявності порушення, до позивача мала бути застосована виключно форма реагування у вигляді попередження, а не штраф у розмірі 240 000 грн.
Посилання відповідача на фотографії невстановленої особи як на доказ фактичного допуску працівника до роботи без трудового договору підлягає відхиленню з таких підстав. Особу, зображену на фотографіях, неможливо ідентифікувати. Матеріали справи не містять жодних доказів виклику поліції, складання процесуальних документів, пред`явлення документів, що посвідчують особу, або будь-яких інших дій, спрямованих на встановлення особи.
Підставою для кваліфікації відносин як трудових є наявність сукупності зазначених ознак, а не формальне виявлення особи на території магазину. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 06.03.2019 у справі № 802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі № 815/954/18, від 02.02.2021 у справі № 0540/5987/18-а.
Також, позивача позбавлено права на участь у провадженні через неналежне повідомлення, що є істотним порушенням процедури.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа зобов`язана письмово повідомити суб`єкта господарювання про дату одержання матеріалів перевірки рекомендованим листом, телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення представнику під підпис, причому на копії повідомлення має міститися відмітка про вручення, засвідчена підписом адресата або його представника. Жодного з таких доказів відповідач не надав.
Натомість відповідач обмежився поданням так званого списку відправлень, який не містить жодного фіскального чека або квитанції поштового оператора, опису вкладення чи поштового ідентифікатора, що дозволяє перевірити факт відправлення та вручення кореспонденції. За змістом статті 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» та пункту 2 Правил № 270 квитанція або касовий чек є єдиним документом, який підтверджує факт укладення договору про надання послуг поштового зв`язку та відправлення рекомендованого листа. Відповідач не надав таких документів, що свідчить про відсутність доказів навіть фактичного відправлення повідомлення. 
Посилання відповідача на направлення повідомлення на електронну адресу не може бути враховане з огляду на те, що електронна пошта не входить до передбачених Порядком № 509 способів офіційного повідомлення, а позивач ніколи не надавав зазначеної адреси органу влади як засобу комунікації та заперечує її належність. Надані відповідачем скріншоти не містять будь-якої інформації, яка б підтверджувала факт відправлення чи отримання листів, зокрема даних про відправника, отримувача, дату, час, зміст повідомлення. Такі «докази» не дають змоги ідентифікувати ні факт, ні суб`єкта отримання повідомлення, а отже не можуть підтверджувати обізнаність позивача про розгляд справи.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.06.2020 у справі № 813/3415/18 повідомлення повинно бути доведено не лише як здійснене, але й як отримане особою. 
Притягуючи позивача до відповідальності, відповідач не пересвідчився, що позивач був обізнаний про дату та час розгляду матеріалів перевірки, а також що він мав реальну можливість бути присутнім, подати пояснення та реалізувати своє право на захист. Жодних доказів отримання повідомлення відповідачем не надано. 
Відповідно до пункту 7 Порядку № 509 справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати, чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи. 
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 0840/3101/18, від 06.12.2023 у справі № 813/2018/18, від 08.11.2023 у справі № 520/1951/2020.
Суд першої інстанції, формально пославшись на загальну фразу про те, що «решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують», фактично ухилився від надання оцінки ключовим аргументам позивача, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
ФОП ОСОБА_2 перебуває на обліку на другій групі спрощеної системи оподаткування.
Супровідним листом від 26.10.2024 вих. № 34427/5/26-15-07-07-01-0431.10.2023 на адресу Міжрегіонального управління були надані копії матеріалів фактичної перевірки ДПС щодо фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 .
Згідно зазначених матеріалів, 25.10.2023 у період з 14:22 по 16:00, за результатами перевірки ДПС було встановлено факт допуску до роботи продавця ОСОБА_4 без оформлення трудових відносин із суб`єктом господарювання.
В ході проведення перевірки ОСОБА_4 надавав свої пояснення, де повідомив, що працює в ФОП ОСОБА_2 починаючи з 15.10.2023, займає посаду стажера, не оформлений, режим роботи з 10:00 до 20:00 4 днів на тиждень, заробітну плату ще не отримував, з правилами внутрішнього розпорядку ознайомлений та їм підпорядковується, інструктаж з питань охорони праці на робочому місці проводився.
До матеріалів фактичної перевірки ДПС також була долучена фотокартка вищезазначеного працівника, який одягнений у фірмовий одяг магазину STOREinUA.
Листом Міжрегіонального управління від 01.11.2023 № Ц/2/32701-23, відправленим за юридичною адресою позивача: АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_2 повідомлялося про розгляд справи щодо накладення штрафу, який відбувся 22.11.2023 о 11:30.
За результатами розгляду справи про накладення штрафу було винесено попередження від 28.11.2023 № 68453/ТД/ПР-ДПС до ФОП ОСОБА_2 , так як суб`єкт господарювання перебуває на спрощеній системі оподаткування.
Дане попередження було направлено за юридичною адресою позивача: АДРЕСА_1 , про що свідчить супровідний лист Міжрегіонального управління від 28.11.2023 № Ц/2/35703-23.
24.10.2024 супровідним листом від 02.09.2024 вих. № 26459/5/26-15-07-07-01-04 на адресу Міжрегіонального управління були надані копії матеріалів перевірки Головного управління ДПС у м. Києві щодо фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у строк з 14.08.2024 по 23.08.2024, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
З матеріалів перевірки було встановлено факт використання праці продавця - консультанта ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин із зазначеним суб`єктом господарювання.
До матеріалів фактичної перевірки ДПС також була долучена фотокартка вищезазначеного працівника, який одягнений у фірмовий одяг магазину STOREinUA.
13.09.2024 Міжрегіональним управлінням було направлено Повідомлення про початок адміністративного провадження на юридичну адресу ФОП ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , в якому також повідомлялося про право надати свої пояснення та/або заперечення у строк до 30.09.2024 (лист Міжрегіонального управління від 13.09.2024 № Ц/2/28495-24), даний лист був відправлений списком 13.09.2024. на юридичну адресу ФОП ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , а також додатково був направлений на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 
24.09.2024 Міжрегіональним управлінням направлялося ФОП ОСОБА_2 запрошення на розгляд справи про накладення штрафу або винесення попередження за актом ДПС, який відбувся 02.10.2024, (лист Міжрегіонального управління від 24.09.2024 № Ц/2/29468-24), даний лист був відправлений списком 24.09.2024 на юридичну адресу ФОП ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .
30.09.2024 представником Міжрегіонального управління був поданий запит до Пенсійного фонду України, тип запиту: поточний список працівників страхувальника, за результатами даного запиту було з`ясовано, що останній актуальний звіт по ЄСВ за формою Додаток 4 поданий страхувальником за 03.2024, також було з`ясовано що ФОП ОСОБА_2 не має працівників, які працюють за трудовим договором із дотриманням вимог трудового законодавства.
За результатами розгляду вищевказаних матеріалів Міжрегіональним управлінням прийнята постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 21.10.2024 № 98927/ТД/ДПС/ФС-134 у розмірі 240 000 гривень за порушення передбачена абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП: вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.
24.10.2024 Міжрегіональним управлінням за результатом розгляду справи про накладення штрафу ФОП ОСОБА_2 було направлено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 21.10.2024 № 98927/ТД/ДПС/ФС-134, (лист Міжрегіонального управління від 22.10.2024 № Ц/2/32349-24), даний лист був відправлений списком 24.10.2024 на юридичну адресу ФОП ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
Частиною 2 статті 2 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Частиною 4 статті 24 КЗпП передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин першої, другої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Згідно із частинами першою-четвертою статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;
6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI "Про зайнятість населення" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Як вбачається з матеріалів фактичної перевірки та що відображено в акті від 23 серпня 2024 року, посадовими особами ДПС було встановлено факт використання праці продавця - консультанта ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин із зазначеним суб`єктом господарювання. При цьому вказаний продавець-консультант зафіксований на фото в одязі з логотипом магазину "STOREinUA", в якому здійснює підприємницьку діяльність позивач.
Враховуючи зазначене суд вважає позицію ФОП ОСОБА_2 , яка полягає в недоведеності наявності трудових відносин між останнім та продавцем - консультантом ОСОБА_3 такою, що спростовується матеріалами справи.
Частиною 1 статті 259 КЗПП, передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад (ч. 2 ст. 259 КЗПП).
Частиною 4 ст. 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 17.07.2013 № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).
Згідно абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України вчинення порушення повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.
Крім того, аргументи позивача з приводу застосування до нього санкції у вигляді попередження підлягають відхиленню так як порушення ст. 265 КЗпП України, яке розглядається в межах даної справи, є повторним.
Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 509, справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.
У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.
Обґрунтовуючи свою правову позицію ФОП ОСОБА_2 звертає увагу на те, що він не був повідомлений про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 Порядку № 509.
В матеріалах справи наявний реєстр згрупованих відправлень "Рекомендований лист" АТ "Укрпошта" за 13.09.2024, 24.09.2024 та 24.10.2024, з якого вбачається відправлення відповідачем на юридичну адресу позивача поштових відправлень за певними трекінг-номерами у вказані дати.
Щодо посилання представника позивача на відсутність в матеріалах справи фіскальних чеків, квитанції поштового оператора; опису вкладення; поштового ідентифікатора то суд враховує, що судовий розгляд відповідно до положень КАС України охоплює собою більшість гарантій учасників публічно-правових відносин, зокрема, в аспекті змагальності, рівності та офіційного з`ясування обставин справи, а тому формальні недоліки фіксації правопорушення, за загальним правилом, не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень та звільнення правопорушника від відповідальності, передбаченої законом та спрямованої на захист важливого суспільного інтересу, а тому формальні недоліки під час фіксації правопорушення, за загальним правилом, не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень та звільнення правопорушника від відповідальності, передбаченої законом та спрямованої на захист важливого суспільного інтересу.
Зазначений правовий висновок викладено в постанові ВС від 02 жовтня 2024 року по справі №560/11269/23.
При цьому суд звертає увагу і на те, що у 45-денний строк з моменту отримання матеріалів до моменту сприйняття спірної постанови, як визначено в п. 3 Порядку № 509, в межах даного спору є дотриманим.
Крім того, хибним є посилання позивача на частину 3 статті 16 Закону України від 15.03.2022 № 2136-ІХ, відповідно до якої у період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265 КЗпП України, не застосуються, оскільки відповідачем не проводився захід контролю позивача та за результатами його проведення не видавався припис про усунення порушень законодавства про працю.
Апеляційний суд не застосовує висновки Верховного суду, на які посилається апелянт, оскільки вони не є релевантними до обставин цієї справи.
Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої про відмову у задоволенні позову.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року у справі № 200/3192/25 за позовом ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 6 травня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко