П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/21124/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Драновський Я.В. 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
22 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
1.2 В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач допустив протиправну бездіяльність у частині обчислення та виплати грошового забезпечення за період з 01.03.2022 по 01.02.2023 без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. На думку позивача, це призвело до виплати основного грошового забезпечення та додаткових складових у заниженому розмірі.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1 Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
2.2 Під час проходження позивачем служби з 01.03.2022 по 01.02.2023 грошове забезпечення виплачувалось йому виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, який становив 1762,00 гривні.
2.3 У зв`язку з прийняттям Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 та скасуванням пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, яким вносились зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, позивач вважає, що в спірний період з 01.03.2022 по 01.02.2023 його грошове забезпечення мало бути обчислене виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти, а тому він звернувся з цим позовом до суду.
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
3.2 Суд першої інстанції послався на те, що дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу в період з 01.03.2022 по 01.02.2023 щомісячного грошового забезпечення, а також одноразових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, є протиправними.
Порушені права підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату вказаних сум, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення прожиткового мінімуму станом на 01.01.2022 та станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку № 44. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
4.1 Відповідач просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
4.2 Як на підстави для апеляційного оскарження рішення суду, відповідач посилається на те, що застосування прожиткового мінімуму на відповідний календарний рік призводить до порушення бюджетного законодавства. 
4.3 Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
ІІ. Мотивувальна частина.
Позиція апеляційного суду 
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1 Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
1.2 Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
1.3 Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
1.4 Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
1.5 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704), яка набрала чинності 01 січня 2018 року.
1.6 Пунктом 4 Постанови № 704 (у редакції, чинній до 24.02.2018) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
1.7 Пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких п. 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції, що обмежувала розрахунок показником прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2018 року.
1.8 Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 103, отже, він втратив чинність, у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції до внесення скасованих судом змін.
1.9 Надалі Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 (набрала чинності 20.05.2023) внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704 та встановлено фіксовану базову величину для розрахунку окладів у розмірі 1762 гривні.
1.10 Апеляційний суд вважає, що з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року включно була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів та окладів за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
1.11 Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в межах позовних вимог щодо нарахування і виплати грошового забезпечення позивачу за спірний період з 01.03.2022 по 01.02.2023 року, оскільки цей період повністю охоплюється часом дії пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, а доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції у цій частині.
1.12 Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою належного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу за період з 01.03.2022 по 01.02.2023 розмірів грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022; встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти.
1.13 Щодо компенсації сум податку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення в цій частині позовних вимог, оскільки відповідно до пунктів 2, 4 та 5 Порядку № 44, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям для повного відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
1.14 Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
1.15 Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 Доводи апеляційної скарги не спростовують вимог позовної заяви та висновків суду першої інстанції.
2.2 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
2.3 У контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа належить до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.