29.06.2026 Провадження по справі № 3/940/326/26 
Справа № 940/1023/26

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 червня 2026 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Самсоненко Р.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 974329 від 03.06.2026 вбачається, що 30.05.2026 о 17 годині 20 хвилини в м. Тетієві по вул. Соборна, а саме в центральному парку ОСОБА_1 неналежним чином виконувала передбачені законодавством батьківські обов`язки щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вчинив бійку з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушила ст. 150 Сімейного кодексу України, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненому правопорушенні не визнала з мотивів викладених в письмових поясненнях та зазначила, що вона належним чином виконує батьківські обов`язки щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що зазначені в протоколі обставини не свідчать про факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.
Відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Частина 2 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.
Отже, для наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, необхідною умовою є факт попереднього накладення на особу адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а також вчинення нового аналогічного правопорушення протягом року після такого стягнення.
Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься постанова Тетіївського районного суду Київської області від 21.04.2026, якою ОСОБА_1 на підставі ст. 22 КУпАП було звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення обмежившись усним зауваженням.
Відповідно до положень ст. 22 КУпАП, у разі малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням.
При цьому усне зауваження не входить до переліку адміністративних стягнень, визначених ст. 24 КУпАП, а тому не є адміністративним стягненням у розумінні закону.
Таким чином, звільнення особи від адміністративної відповідальності із застосуванням положень ст. 22 КУпАП свідчить про відсутність факту накладення адміністративного стягнення.
За таких обставин обов`язкова кваліфікуюча ознака складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, а саме повторність після накладення адміністративного стягнення, у даному випадку відсутня.
Отже, у справі про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 була раніше притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Разом з тим, диспозиція статті 184 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка не лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак, відсилає до інших галузей права. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.
За таких обставин, у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 184 КУпАП мають відображатися чіткі вказівки про порушення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності норм Сімейного Кодексу України.
Всупереч викладеним нормам, в протоколі про адміністративне правопорушення не викладена суть правопорушення, а саме: не зазначено, які конкретно неправомірні діяння ОСОБА_1 вказують на її ухилення від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на порушення статті 150 СК України, поліцейський не зазначає частину статті Кодексу, порушення якої допустила особа, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд також зазначає, що обов`язок належного складення протоколу та надання доказів покладається на особу, яка його складає, і не може бути перекладений на суд. Суд не вправі самостійно змінювати формулювання обвинувачення або збирати докази на погіршення становища особи, оскільки в такому випадку він фактично перебрав би на себе функцію обвинувачення.
Отже, під час судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження належними та достовірними доказами те, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП, що свідчить про відсутність в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно слід закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 184, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд,

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Р.В. Самсоненко