ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 р. 	Справа № 480/3028/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2025 (суддя: В.О. Павлічек, м. Суми) по справі № 480/3028/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про визнання рішення та внесення відомостей протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив суд:
- визнати протиправним рішення про поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 );
- визнати протиправним внесення відомостей 13.08.2020 про ОСОБА_1 до автоматизованої системи «Оберіг», як військовозобов`язаного, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі п.4 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В обґрунтування позову зазначає, що позивач перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 11.09.2000 до 25.12.2009, після чого за його заявою був виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі, на підставі п.4 ч.6 ст.37 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» від 25.02.1992 №2232-ХІІ, в редакції від 11.06.2009, яка діяла на той час, про що поставлено відповідну відмітку у його військовому квитку. Позивач вважає, що Закон України «Про внесення змін до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу» № 1604-VІІ від 22.07.2014 не має зворотної дії щодо строків перебування ОСОБА_1 в запасі, як військовозобов`язаного, оскільки він істотно погіршує становище останнього, покладає на нього додатковий обов`язок щодо перебування в запасі як військовозобов`язаного, а також не скасовує акт індивідуальної дії щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку. Такий також не містить процедури та обов`язку для органів державної влади чи громадян щодо поновлення на військовому обліку.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2025 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про: визнання протиправним рішення про поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ); визнання протиправним внесення відомостей 13.08.2020 про ОСОБА_1 до автоматизованої системи «Оберіг», як військовозобов`язаного який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі п.4 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність, що полягає у невнесенні ним до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі п.4 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
До того ж, судом не враховано положення ст. 58 Конституції України, які передбачають, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
На думку апелянта, оскільки його у 2009 році виключено з військового обліку за досягненням граничного віку перебування в запасі та військовому резерві, то зміни у законодавстві щодо збільшення такого граничного віку до 60 років до нього не застосовуються.
Відповідачем подано відзив, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку письмового (спрощеного позивного) провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , 25.12.2009 був виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі, про що поставлено відповідну відмітку у його військовому квитку (а.с. 30, зворотній бік 31).
Разом з тим, на цей час, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр), ОСОБА_1 значиться військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується інформацією в офіційному мобільному застосунку «Резерв+» (а.с. 11).
У липні 2024 ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про внесення до Реєстру інформації про виключення позивача з військового обліку (а.с. 16 17). 
На вказану заяву в листопаді 2024 року позивачу надійшла відповідь, в якій зазначено, що для вирішення питання перебування на військовому обліку йому необхідно звернутись до ТЦК та СП за місцем проживання (а.с. 20).
19.10.2024 представником ОСОБА_1 , адвокатом Яремчуком, подано адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 з питаннями про те, ким та коли було внесене інформацію про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку, на який в січні 2025 року засобами поштового зв`язку було отримано відповідь, в якій, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 25.12.2009 був виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі на підставі п.4 ч.6 ст.37 ЗУ «Про військову службу та військовий обов`язок», в редакції від 11.06.2009, про що зроблено відмітку в його військовому квитку. Враховуючи, що ОСОБА_1 є громадянином України, що не досяг граничного віку відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» (зі змінами внесеними згідно із Законом №1604-VІІ від 22.07.2014), останнього було поновлено на військовому обліку 21.11.2018. А також 13.08.2020 ОСОБА_1 було внесено до автоматизованої системи «Оберіг» як військовозобов`язаного, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_6 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на момент розгляду попередньої заяви не досяг граничного віку для зняття з військового обліку, підстав для внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів не вбачається (а.с. 12 13, 15).
09.02.2025 представник ОСОБА_1 , адвокат Яремчук, діючи в його інтересах, звернувся зі скаргою до Міністерства оборони України, Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » Збройних сил України, ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо поновлення на військовому обліку ОСОБА_1 та внесення відомостей про ОСОБА_1 до автоматизованої системи «Оберіг» як військовозобов`язаного, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також просив внести до Реєстру інформацію, про те, що ОСОБА_1 виключеного з військового обліку (а.с. 33, 36).
На вказану скаргу було отримано відповідь від 17.02.2025 за №3/812 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 , в якій зазначено, що жодних порушень чи вчинення протиправних дій або бездіяльності по відношенню до ОСОБА_1 з боку військовослужбовців, державних службовців та працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановлено (а.с. 14).
Як зазначає в позові представник позивача, від інших адресатів відповіді на скаргу не надійшли.
Вважаючи протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо поновлення ОСОБА_1 на військовому обліку та внесення щодо нього відомостей до автоматизованої системи «Оберіг» як військовозобов`язаного, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також щодо відмови у внесенні до Реєстру відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з часу набрання чинності змін до Закону №2232-ХІІ він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли віку 60 років. Таким чином, оскільки за чинними нормами статті 28 Закону №2232-ХІІ позивач не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, тому відповідач на законних підставах поновив його на військовому обліку військовозобов`язаних, а надалі вніс відомості про ОСОБА_1 як військовозобов`язаного до автоматизованої системи «Оберіг».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Надалі, Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Згідно з п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі по тексту - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до п. 9 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно з п. 11 Положення № 154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано положеннями Закону № 2232-ХІІ.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII, військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону № 2232-XII, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За визначенням, наведеним у частині першій статті 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина друга статті 2 Закону № 2232-ХІІ).
Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII, серед іншого, визначено, що стосується військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (абзац 1 частини 1 статті 39 Закону № 2232-XII).
Згідно зі ст. 37 Закону № 2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Відповідно до ст. 37 Закону № 2232-XII, в редакції, чинній станом на 11.06.2009, взяттю на військовий облік призовників та військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України:
1) на військовий облік призовників: приписані до призовних дільниць; які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають приписці до призовних дільниць;
2) на військовий облік військовозобов`язаних: звільнені з військової служби в запас; звільнені з альтернативної (невійськової) служби; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; звільнені зі служби начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної податкової адміністрації України; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; виключені з військового обліку Служби безпеки України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.
Призовники та військовозобов`язані після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.
У воєнний час виїзд призовників і військовозобов`язаних з місця проживання без дозволу районного (міського) військового комісаріату забороняється.
Зняттю з військового обліку призовників та військовозобов`язаних у військових комісаріатах підлягають громадяни України:
1) з військового обліку призовників: які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання; які вибувають на строк більше трьох місяців за межі України; які взяті згідно з рішеннями комісії з питань приписки або призовної комісії на облік військовозобов`язаних; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу;
2) з військового обліку військовозобов`язаних: які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання; які після проходження строкової військової служби прийняті на військову службу до інших військових формувань або на службу в органи внутрішніх справ, податкової міліції та в Державну кримінально-виконавчу службу України; які вибули на строк більше трьох місяців за межі України; в інших випадках за рішенням Міністерства оборони України.
Виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України) підлягають громадяни України, які, зокрема 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Запас військовозобов`язаних, згідно зі ст. 28 Закону №2232-XII, у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем сорокарічного віку, поділявся на два розряди, що встановлювалися залежно від віку військовозобов`язаних.
Військовозобов`язані, які перебували у запасі та мали військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділялися на розряди за віком:
1) перший розряд - до 35 років;
2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років.
При цьому, граничний вік перебування в запасі другого розряду був граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Надалі, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27 березня 2014 року №1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону №2232-XII та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»» від 22 липня 2014 року № 1604-VII - до 60 років.
Тобто, з набранням чинності вказаних змін до ст. 28 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-XII збільшено строки перебування в запасі військовозобов`язаних, які мають військові звання рядового до 60 років.
Щодо приписів ч. 1 ст. 58 Конституції України, на необхідність застосування яких посилається позивач, колегія суддів зазначає таке.
У Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Отже, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Колегія суддів зауважує, що у зв`язку з внесенням змін до Закону № 2232-XII підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до вказаного Закону він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Враховуючи вищевикладене, оскільки за чинними нормами ст. 28 Закону № 2232-XII ОСОБА_1 не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, відповідач на законних підставах поновив його на військовому обліку військовозобов`язаних, а надалі вніс відомості про ОСОБА_1 як військовозобов`язаного до автоматизованої системи «Оберіг».
Отже, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2025 по справі № 480/3028/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко