Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року Справа№200/1202/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ДПСУ (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 ДПСУ. Просить суд: 1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 ДПСУ щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153 за періоди участі у бойових діях, а саме: 03.04.2022 року – 08.06.2022 року; 09.06.2022 року – 06.07.2022 року; 07.07.2022 року – 24.07.2022 року; 12.09.2022 року – 30.09.2022 року; 01.10.2022 року – 15.10.2022 року; 14.11.2024 року – 01.12.2024 року; 31.12.2024 року – 03.01.2025 року; 04.01.2025 року – 13.02.2025 року; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ДПСУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153 за періоди участі у бойових діях, а саме: 03.04.2022 року – 08.06.2022 року; 09.06.2022 року – 06.07.2022 року; 07.07.2022 року – 24.07.2022 року; 12.09.2022 року – 30.09.2022 року; 01.10.2022 року – 15.10.2022 року; 14.11.2024 року – 01.12.2024 року; 31.12.2024 року – 03.01.2025 року; 04.01.2025 року – 13.02.2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років. Вказує, що за час проходження служби брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних дій. 11.02.2025 року було прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 153, відповідно до пункту 4 якої позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень. Позивач зазначає, що йому відмовлено в отриманні такої винагороди з тих підстав, що він не брав безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача надав суду відзив на позов ОСОБА_1 , в якому зазначив, що зміст Постанови № 153 дає підстави вважати обов`язковими умовами для отримання права на отримання винагороди за періоди участі у бойових діях. є:
1) вступ на військову службу у віці до 25 років на посади рядового, сержантського або старшинського складу;
2) проходження військової служби станом на прийняття Постанови № 153;
3) безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою.
Виключенням є лише наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон).
4) відсутність двох або більше притягнень до кримінальної відповідальності адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Тобто, на думку представника відповідача, щоб набути право на отримання одноразової грошової винагороди передбаченої Постановою № 153, зазначені обставини мають існувати в сукупності.
Відповідач зазначив, що відповідно до витягів з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_4 , а саме в періоди: 09.06.2022 року - 06.07.2022 року, 07.07.2022 року -24.07.2022 року, 12.09.2022 року - 30.09.2022 року, 01.10.2022 року - 15.10.2022 року – третій відділ прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування (в складі якого перебував позивач) виконував лише бойові завдання у визначених районах, а не приймав безпосередньої участі в бойових діях.
Відповідно до витягів з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 , а саме в періоди: 14.11.2024 року - 01.12.2024 року – другий відділ прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування використовувався як протидиверсійний резерв; 31.12.2024 року - 03.01.2025 року – другий відділ прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування знаходився на взводному опорному пункті; 04.01.2025 року - 13.02.2025 року – сержант ОСОБА_1 , на командному спостережному пункті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виконував обов`язки в чергового зв`язку.
Отже відповідач вважає, що безпосередня участь у бойових діях — це фізична присутність та активна участь військовослужбовця під час вогневого контакту з противником безпосередньо на лінії бойового зіткнення (наприклад, під час штурмів, обстрілів, розвідки, бойових зіткненнях з противником) для захисту суверенітету України.
Представник відповідача вказує, що відповідно до витягів з журналів бойових військової частини НОМЕР_4 та військової частини НОМЕР_2 , сержант ОСОБА_1 під час проходження військової служби в період з 24.02.2022 року по 13.02.2025 року, безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій – не приймав.
Отже, представник відповідача вказує, що враховуючи, що військова частина НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) згідно частини другої статті 19 Конституції України діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відсутні підстави визнання протиправними дії та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11.02.2025 року № 153 за періоди участі у бойових діях, а саме: 03.04.2022 року – 08.06.2022 року; 09.06.2022 року – 06.07.2022 року; 07.07.2022 року – 24.07.2022 року; 12.09.2022 року – 30.09.2022 року; 01.10.2022 року – 15.10.2022 року; 14.11.2024 року – 01.12.2024 року; 31.12.2024 року – 03.01.2025 року; 04.01.2025 року – 13.02.2025 року, є невмотивованими, безпідставними, і такими, що не підлягають задоволенню.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , громадянин України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_7 , учасник бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_8 .
ОСОБА_1 проходив військову службу у військових частинах Державної прикордонної служби України, зокрема військових частинах НОМЕР_2 та НОМЕР_4 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12.04.2024 року № 422-ОС «По особовому складу» зараховано у списки особового складу та всі види забезпечення сержанта ОСОБА_1 (П-050349), який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_9 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України, м. Київ, з 11.04.2024 року.
Позивач звернувся до керівництва військової частини НОМЕР_2 з вимогою нарахування та виплату грошової винагороди за періоди участі у бойових діях відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11.02.2025 року № 153.
09 лютого 2026 року протокольним рішенням № 2 робочої групи військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 прикордонний загін) ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової винагороди, передбаченої Постановою № 153, у зв`язку з тим, що сумарна кількість безпосередньої часті у бойових діях складає менше 30 днів.
Згідно відомостей вищевказаного протоколу, ОСОБА_1 брав участь у бойових діях 0 днів.
В той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач під час проходження військової служби у вказаних військових частинах на підставі бойових розпоряджень та бойових наказів брав безпосередню участь у бойових діях.
Відповідно до витягу з журналу бойових дій 3 відділу прикордонної служби прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_10 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_4 ) ОСОБА_1 у складі вказаного підрозділу виконував бойові завдання в межах відповідальності НОМЕР_11 прикордонного загону в районі н.н. Каленики, АДРЕСА_3 .
Відповідно до листа військової частини НОМЕР_4 від 09.02.2026 року № 02.5/3073-26-вих та витягу з журналу бойових дій, на підставі директиви ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 03.04.2022 року № 1/551 та БР ТУ сил та засобів оборони м. Київ від 09.04.2022 року № 1/649 старший солдат ОСОБА_1 у складі 3 відділу прикордонної служби прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_10 прикордонного загону виконував завдання з охорони та оборони державного кордону в межах Київської області в оперативному підпорядкуванні НОМЕР_12 омбр в районі АДРЕСА_4 , у період з 09.06.2022 року по 06.07.2022 року.
Водночас, відповідно до витягу з журналу бойових дій, ОСОБА_1 брав участь у бойових діях в наступні періоди: 07.07.2022 року - 24.07.2022 року; 12.09.2022 року – 30.09.2022 року; 01.10.2022 року – 15.10.2022 року.
Крім того, відповідно до витягу з журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 брав участь у бойових діях в наступні періоди: 14.11.2024 року – 01.12.2024 року; 31.12.2024 року - 03.01.2025 року; 04.01.2025 року – 13.02.2025 року.
Відповідно до витягів з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 , а саме в періоди: 14.11.2024 року - 01.12.2024 року – другий відділ прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування використовувався як протидиверсійний резерв; 31.12.2024 року - 03.01.2025 року – другий відділ прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування знаходився на взводному опорному пункті; 04.01.2025 року - 13.02.2025 року – сержант ОСОБА_1 , на командному спостережному пункті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виконував обов`язки в чергового зв`язку.
Як вбачається з матеріалів справи, основним питанням є розходження в тлумаченні сторонами поняття участі у бойових діях.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 1 цього Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону № 2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII).
Частиною 4 ст. 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11 лютого 2025 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі - Постанова № 153).
Пунктом 3 цієї Постанови установлено, що учасникам експериментального проекту є, зокрема: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до абз. 2, 5 п. 4 Постанови № 153 установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
В подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 01.04.2025 року № 387 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153», якою розширено коло учасників вказаного експериментального проекту та, серед іншого, підпункт 1 пункту 3 Постанови № 153 викладено в такій редакції: « 1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.».
Тобто, до кола учасників експериментального проекту додано, зокрема, громадян України від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом.
Також абзацом другим пункту 4 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) (абзац третій пункту 4 Постанови № 153).
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Разом з тим, абзацом п`ятим пункту 4 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) установлено, що військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 01.04.2025 року № 387 та від 30.07.2025 року № 942 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153» внесено зміни, зокрема, у пункт 4 Постанови № 153.
Відповідно до абзаців другого-дев`ятого пункту 4 Постанови № 153 (в редакції з урахуванням вищенаведених змін) установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Отже, аналіз положень пункту 4 Постанови КМУ № 153 дає підстави суду дійти висновку, що на одержання одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень за тривалість проходження служби в бойових умовах мають право військовослужбовці за наявності одночасно таких умов:
- які до набрання чинності цією постановою (11.02.2025 року) у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX;
- проходять військову службу;
- брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (11.02.2025 року).
Аналогічного висновку дійшов Третій апеляційний адміністративний суд в постановах від 22.01.2026 року у справі № 280/5538/25, від 05.02.2026 року у справі № 160/25223/25 року, Перший апеляційний адміністративний суд в постанові від 12.02.2026 року у справі № 360/1938/25.
Як встановлено судом, позивач з 11.04.2024 року та по теперішній час проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 
Отже позивачем виконано одну з трьох вимог Постанови № 153, а саме до набрання чинності Постанови № 153 (11.02.2025 року) був прийнятий на військову службу у воєнний час у віці до 25 років (16.06.2003 року народження).
Щодо вимоги Постанови № 153, про безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (11.02.2025), суд зазначає наступне.
Так, відмовляючи у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не приймав безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, а тому відсутні підстави для нарахування та виплати такої винагороди.
Відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 року № 999/уд (чинне до 07.08.2025 року) та окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 року № 5601/уд, підтвердження участі військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій здійснюється на підставі щонайменше одного документа з кожної з наступних груп: а) бойовий наказ (бойове розпорядження); б) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення; в) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до витягів з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_4 , а саме в періоди: 09.06.2022 року - 06.07.2022 року, 07.07.2022 року - 24.07.2022 року, 12.09.2022 року - 30.09.2022 року, 01.10.2022 року - 15.10.2022 року – третій відділ прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування (в складі якого перебував Позивач) виконував лише бойові завдання у визначених районах, а не приймав безпосередньої участі в бойових діях.
Відповідно до витягів з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 , а саме в періоди: 14.11.2024 року - 01.12.2024 року – другий відділ прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування використовувався як протидиверсійний резерв; 31.12.2024 року - 03.01.2025 року – другий відділ прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування знаходився на взводному опорному пункті; 04.01.2025 року - 13.02.2025 року – сержант ОСОБА_1 , на командному спостережному пункті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виконував обов`язки в чергового зв`язку.
Отже, на дату набрання чинності Постанови № 153 (11.02.2025 року), у ОСОБА_1 була відсутня передбачена пунктом 4 Постанови № 153 умова щодо безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців, оскільки згідно з наданими суду витягами з журналів бойових дій він безпосередньої участі у бойових діях не приймав (0 днів), а здійснював заходи із забезпечення ведення бойових дій.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не виконано одну із обов`язкових умов, визначених пунктом 4 Постанови № 153, яка є самостійною та необхідною підставою для виникнення права на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень.
Суд також зазначає, що формулювання «виконував бойові (службові) завдання» не є тотожним установленню факту безпосередньої участі у бойових діях у розумінні пункту 4 Постанови № 153, оскільки виконання бойових (службових) завдань може охоплювати й заходи забезпечення, які не прирівнюються до безпосередньої участі у бойових діях.
Суд також зазначає, що позивачем не отримувалась додаткова винагорода у розмірі 100000 грн відповідно до Постанови КМУ № 168 за безпосередню участь в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не відповідає вимогам, які визначені Постановою № 153 для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, а отже відсутні правові підстави для здійснення нарахування та виплати такої винагороди.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно частин першої-третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачу у позові відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ДПСУ (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя І.М. Тарасенко