Номер провадження: 22-ц/813/4823/26 
Справа № 504/1364/25
Головуючий у першій інстанції Якимів А. В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді Назарова М.В., Коновалова В.А.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ-РЕЗЕРВ» на ухвалу Доброславського районного суду Одеської області від 06 січня 2026 року, постановлену у складі судді Якимів А.В., у приміщенні того ж суду,
у цивільний справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ-РЕЗЕРВ» про визнання судового наказу від 07.04.2025 року № 504/1364/25 таким, що не підлягає виконанню,-
установив:
Короткий виклад обставин справи 
19.12.2025 року на розгляд Доброславського районного суду Одеської області надійшла заява ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ», подана в порядку ст. 432 ЦПК України, про визнання судового наказу від 07.04.2025 року № 504/1364/25 таким, що не підлягає виконанню.
Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. Виконання зазначеного судового наказу безпосередньо та реально впливає на майнові права та охоронювані законом інтереси ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ», що слугувало зверненню до суду із цією заявою про визнання судового наказу від 07.04.2025 року № 504/1364/25 таким, що не підлягає виконанню, оскільки він виданий без достатніх правових підстав. 14.08.2019 року між ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» та ФГ «СОТИ» було укладено Договір поставки №552/08-19. Оскільки останнім не було здійснено жодного розрахунку за отриманий ним товар, загальна сума заборгованості ФГ «СОТИ» перед ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» становить 500000,00 грн. В подальшому, справа про стягнення заборгованості була розглянута в Господарському суді Одеської області. Так, рішенням Господарського суду Одеської області від 15.12.2022 року по справі № 916/3961/21, яке набрало законної сили, позов задоволено частково, стягнуто з ФГ «Соти» на користь ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» заборгованість у розмірі 500000,00 грн., пеню у розмірі 30342,69 грн., штраф у розмірі 75000,00 грн. та 3% річних у розмірі 20654,17 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 9389,95 грн. Як стверджує заявник, вказане рішення Господарського суду Одеської області не виконано, про що свідчить відкрите виконавче провадження № 71420999, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. До березня 2025 року зазначені особи, які є співзасновниками ФГ «СОТИ» - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а останній ще й керівником, на зв`язок не виходили, відповідальності уникали. Надалі ОСОБА_1 , вийшов на зв`язок та посилаючись на труднощі у зборі врожаю, його обробки на елеваторі, та його реалізації, спочатку обіцяв погасити заборгованість у липні 2025, потім у серпні 2025 року, останній раз виходили на зв`язок наприкінці серпня 2025 року. Не отримавши коштів, було ініційовано процедуру примусового виконання рішення суду шляхом авансування додаткових витрат на організацію та проведення виконавчих дій. Проте, як стало відомо ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ», 18.11.2025 року до приватного виконавця Парфьонова Г.В. звернувся ОСОБА_1 із судовим наказом, виданим Доброславським районним судом Одеської області № 504/1364/25 від 07.04.2025 року, згідно якого стягнуто з ФГ «СОТИ» заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 282500,00 грн., без жодних на те правових підстав та обґрунтувань.
На думку заявника, такі дії направлені виключно для штучного створення заборгованості та ухилення від виконання судових рішень з боку засновників ФГ «СОТИ» та їх родичів афілійованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Заявник стверджує, що вказане підтверджується тим, що з 2022 року ФГ «СОТИ» виступає боржником перед низкою підприємств та організацій згідно інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, яка є відкритому доступі (9 виконавчих проваджень). Після вчинення дій щодо примусового стягнення майна боржника (з березня 2025 року) його засновниками активно вчиняються дії щодо ухилення від виконання судових рішень шляхом штучного створення заборгованості у вигляді нарахування власним родичам заробітньої плати, якої фактично не існує.
Зазначений судовий наказ видано на початку квітня 2025 року, тобто після введення ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» в оману, щодо добровільного виконання судових рішень.
Оскільки, відповідно до ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги працівників пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються раніше, ніж стягнення заборгованості, дії ОСОБА_1 та ФГ «СОТИ», направлені виключно на створення штучного боргу з метою ухилення від виконання судового рішення, введення суду в оману шляхом подачі підроблених документів з метою отримання судового наказу, на підставі якого в подальшому будуть отримані кошти, за рахунок яких підлягають задоволенню вимоги ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» до ФГ «СОТИ».
Також на підставі заяви ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами засновниками Фермерського Господарства «СОТИ» (код ЄДРПОУ 33976497), з метою ухилення від виконання судового рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2022 року по справі № 916/3961/22, на суму 625996,86 грн., шляхом штучного нарахування заробітної плати на родичів засновників цієї юридичної особи, внаслідок чого створюється заборгованість без сплати обов`язкових податків і зборів за таких працівників, слідчим слідчого відділення поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 42025163030000210 від 05.12.2025 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, в якому ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» визнано потерпілим.
На цих підставах, заявник констатує, що фактично відсутні трудові відносини між ОСОБА_1 та ФГ «СОТИ», а отже наявні правові підстави для визнання судового наказу № 504/1364/25 від 07.04.2025 року таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст ухвали суду
Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 06 січня 2026 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ-РЕЗЕРВ» про визнання судового наказу від 07.04.2025 року № 504/1364/25 таким, що не підлягає виконанню – відмовлено. 
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначав, що підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто, випадки помилкової видачі виконавчого листа. Разом з тим, судом не встановлено обставин помилковості видачі спірного судового наказу. Судовий наказ видано на підставі трудового договору та довідки про нараховану та невиплачену заробітну плату. Вказана правова підстава для видачі спірного наказу заявником не оспорювалася, будь-яких доказів недійсності вищевказаних документів, їх підробки, тощо суду не надано, а у вказаному провадженні, що розглядається в порядку ст. 432 ЦПК України, такі обставини не встановлюються. Суд першої інстанції звертав увагу, що заявник ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» не є боржником чи стягувачем у цьому провадженні, що унеможливлює задоволення такої заяви, зважаючи на прямі приписи ч. 1 ст. 432 ЦПК України, щодо суб`єктного складу учасників провадження. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що відсутні передбачені ст. 432 ЦПК України підстави для задоволення заяви ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Не погодившись із вказаною ухвалою ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ», звернулося з апеляційною скаргою безпосередньо до Одеського апеляційного суду та просили скасувати ухвалу Доброславського районного суду Одеської області від 06.01.2026 № 504/1364/25. Визнати судовий наказ виданий Доброславським районним судом Одеської області від 07.04.2025 № 504/1364/25 таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив,  що судовий наказ, виданий Доброславським районним судом Одеської області від 07.04.2025 № 504/1364/25, прямо впливає на суб`єктивні права чи охоронювані законом інтереси ТОВ «Юг-Резерв», та саме його існування порушує права та інтереси Товариства, а посилання суду першої інстанції в даному випадку лише на ст. 432 ЦПК України є проявом надмірного формалізму, та незастосування у комплексі інших статей ЦПК (10, 53, 54) та ст. 6 Конвенції, за умови наявності прямих доказів, що спростовують законність вимог стягувача щодо видачі судового наказу, вважаємо порушенням прав та законних інтересів ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ»
Вважали, що дії ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ФГ «СОТИ», направлені виключно на створення штучного боргу з метою ухилення від виконання судового рішення, введення суду в оману шляхом подачі підроблених документів з метою отримання судового наказу, на підставі якого в подальшому будуть отримані кошти, за рахунок яких підлягають задоволенню вимоги ТОВ «Юг-Резерв» до ФГ «СОТИ». Таким чином, фактично у ФГ «СОТИ» відсутня заборгованість перед ОСОБА_1 по заробітній платі, що підтверджується відсутністю трудових відносин, будь-якої звітності про найманих працівників в органах ПФУ, та сплати податків та обов`язкових платежів, які сплачуються незалежно від виплати заробітної плати. Тому скаржник вважав, що фактично відсутні трудові відносини між ОСОБА_1 та ФГ «СОТИ», а отже наявні правові підстави для скасування судового наказу № 504/1364/25 від 07.04.2025р.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Не погодившись з вимогами та мотивуванням апеляційної скарги ОСОБА_1 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В обґрунтування відзиву зазначав, що  право на звернення із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить виключно стягувачу або боржнику. ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» не є учасником трудових відносин між ОСОБА_1 та ФГ «СОТИ» і не має статусу сторони у справі № 504/1364/25.
Посилаючись на позицію Верховного Суду (Постанова від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17) зазначав, що наявність лише матеріального інтересу (бажання отримати кошти боржника раніше за інших) не є достатньою підставою для втручання в чужий судовий процес.
Вважав, що аргументи Апелянта про фіктивність трудових відносин є припущеннями, спрямованими на уникнення виконання зобов`язань перед іншими кредиторами. Однак перевірка правочинів на предмет їх «фраудаторності» (спрямованості на шкоду кредиторам) є прерогативою виключно процедур, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства (зокрема, ст. 42 КУзПБ). Оскільки ФГ «СОТИ» не перебуває у процедурі банкрутства, ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» не має права «ревізувати» заборгованість перед працівниками в порядку цивільного судочинства.
Зазначав, що посилання скаржника на відсутність відомостей у ПФУ як на доказ відсутності роботи ненадання відомостей до ПФУ — це виключна відповідальність роботодавця, що не спростовує факт роботи працівника. Факт перебування у трудових відносинах підтверджується Повідомленням про прийняття працівника на роботу, копія якого додана до матеріалів справи. 
Крім того, мотиви з яких виходив скаржник вважав такими, що спростовуються доданими до цього відзиву доказами, а відсутність певної звітності у базах ПФУ є виключно адміністративним недоліком ведення обліку, що не скасовує факт виконання трудових обов`язків. 
Твердження скаржника, що - ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 виконував роботи для ФГ “СОТИ” на підставі цивільноправового договору з 08.11.2022 р. вважали необґрунтованим у зв`язку з тим, що при укладані трудового договору роботодавець повинен подати повідомлення про прийняття працівника на роботу до ДПС , з якого вбачається, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виконував роботу для ФГ "СОТИ" саме як найманий працівник основним місцем роботи , згідно з наказом про прийняття на роботу №7 від 08.11.2022 р. Відповідь ДПС, на яку посилається представник апелянта, є стандартною: дані взяті з графи №11 повідомлення, яка вказує лише на дату початку роботи , а не на роботу за цивільно-правовим договором.

Щодо явки сторін
Сторони були повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання, в судове засідання в режимі відео конференції приймав участь ОСОБА_1 , до залу судового засідання з`явився представник скаржника Соколов Д.С., інші сторони не з`явились, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило.
Позиція апеляційного суду
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Судовою колегією встановлено, що 07.04.2025 року Доброславським районним судом Одеської області було видано судовий наказ № 504/1364/25, яким стягнуто з ФГ «СОТИ» на користь ОСОБА_1 , нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати в сумі 282500 (двісті вісімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень.
Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. Відсутність документів, що підтверджують наявність суб`єктного права у заявника, документів, що підтверджують порушення суб`єктного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, вказує на наявність спору про право.
До заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 було додано копію трудового договору № 03-10/22 від 10.10.2022 року, а також копію довідки №03-03-25 від 01.03.2025 року, виданої ФГ «СОТИ», згідно якої ОСОБА_1 працює трактористом-машиністом згідно трудового договору №03-10/22 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01.11.2022 року по 01.02.2025 року становить 282500 гривень.
При цьому, закон не визначає обов`язку суду, а також і його повноважень, щодо контролю за правильністю ведення обліку застрахованих працівників, а також сплатою податків за застрахованих осіб, під час розгляду заяви про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати. Також, суд не уповноважений здійснювати збір доказів у наказному провадженні, витребовувати речі та документи, задля перевірки дійсності вимоги заявника та розміру такої.
При вирішенні питання про видачу судового наказу суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, через що в разі незгоди із таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування судом такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Таким чином, виконавчий документ може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, слід відносити процесуальні та матеріальні підстави. До процесуальних підстав можна віднести помилкову видачу виконавчого документа, а до матеріальних - випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання виконавчого документу.
Верховний Суд надав роз`яснення у тексті своєї постанови від 16 січня 2018 року у справі справа № 755/15479/14-ц, що доцільно вирізнити підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто, випадки помилкової видачі виконавчого листа.
Разом з тим, судом першої інстанції не встановлено обставин помилковості видачі спірного судового наказу. Судовий наказ видано на підставі трудового договору та довідки про нараховану та невиплачену заробітну плату. Вказана правова підстава для видачі спірного наказу заявником не оспорюється, будь-яких доказів недійсності вищевказаних документів, їх підробки, тощо суду не надано, а у вказаному провадженні, що розглядається в порядку ст. 432 ЦПК України, такі обставини не встановлюються.
Суд першої інстанції звертав увагу, що заявник ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» не є боржником чи стягувачем у цьому провадженні, що унеможливлює задоволення такої заяви, зважаючи на прямі приписи ч. 1 ст. 432 ЦПК України, щодо суб`єктного складу учасників провадження.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно вважав, що відсутні передбачені ст. 432 ЦПК України підстави для задоволення заяви ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Враховуючи встановлені обставини суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що , відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги,  що судовий наказ, виданий Доброславським районним судом Одеської області від 07.04.2025 № 504/1364/25, прямо впливає на суб`єктивні права чи охоронювані законом інтереси ТОВ «Юг-Резерв», судова колегія вважає такі доводи неспроможними з огляду на те, що заявник ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» не є боржником чи стягувачем у цьому провадженні, що унеможливлює задоволення такої заяви, зважаючи на прямі приписи ч. 1 ст. 432 ЦПК України, щодо суб`єктного складу учасників провадження, що було визначено вірно судом першої інстанції, натомість скаржником жодним чином не спростовано під час апеляційного перегляду.
Стосовно доводів апеляційної скарги, щодо неправомріності дій ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ФГ «СОТИ», судова колегія вважає такі доводи необґрунтованими належними та допустимими доказами, за своїм характером є припущеннями, з огляду на наступне.
Перевірка правочинів на предмет їх «фраудаторності» (спрямованості на шкоду кредиторам) є прерогативою виключно процедур, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства (зокрема, ст. 42 КУзПБ). Оскільки ФГ «СОТИ» не перебуває у процедурі банкрутства, ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» не має права «ревізувати» заборгованість перед працівниками в порядку цивільного судочинства.
Посилання скаржника на відсутність відомостей у ПФУ як на доказ відсутності роботи ненадання відомостей до ПФУ — це виключна відповідальність роботодавця, що не спростовує факт роботи працівника. Факт перебування у трудових відносинах підтверджується Повідомленням про прийняття працівника на роботу, копія якого додана до матеріалів справи. 
Крім того, мотиви з яких виходив скаржник спростовуються доданими до відзиву доказами, а відсутність певної звітності у базах ПФУ є виключно адміністративним недоліком ведення обліку, що не скасовує факт виконання трудових обов`язків. 
Також встановлено, що при укладані трудового договору роботодавець повинен подати повідомлення про прийняття працівника на роботу до ДПС , з якого вбачається, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виконував роботу для ФГ "СОТИ" саме як найманий працівник основним місцем роботи , згідно з наказом про прийняття на роботу №7 від 08.11.2022 р. Відповідь ДПС, на яку посилається представник апелянта, є стандартною: дані взяті з графи №11 повідомлення, яка вказує лише на дату початку роботи , а не на роботу за цивільно-правовим договором.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного спору та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
Інших доводів скаржником не наведено, а тому апеляційний суд позбавлений можливості задовольнити апеляційну скаргу. 
Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Стосовно клопотання адвоката Соколова Д.С., який діє в інтересах ТОВ "Юг-Резерв", щодо долучення доказів від 19.03.2026 на суть вирішення справи не впливають, а тому судова колегія вважає, що долучені докази оцінці суду не підлягють.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. 263 ЦПК України вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення вимог заяви про залишення без руху позовної заяви.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ-РЕЗЕРВ» – залишити без задоволення.
Ухвалу Доброславського районного суду Одеської області від 06 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду. 

Головуючий суддя   В.В. Кострицький

Судді    М.В. Назарова

В.А. Коновалова