Справа № 703/2114/26
2/703/1808/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Левчук О.О.,
при секретарі судового засідання Мельник Д.В.,
представника позивача - адвоката - Таргоній В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 703/2114/26 за позовом:
ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 
до
Акціонерного товариства «Українська залізниця», юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5,
про відшкодування моральної шкоди, -
встановив:
В обґрунтування заявленого позову представник позивача  Таргоній В.М . вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на 183 км пк 2 перегону Цвіткове - Володимирівка було здійснено наїзд поїздом на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній загинув. Вказані обставини підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження, висновком судово-медичної експертизи та лікарським свідоцтвом про смерть. Внаслідок смерті ОСОБА_3 його матері було спричинено моральну шкоду.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.01.2025 о 21 год. 23 хв на узбіччі залізничної колії 183 км пк 2 перегону Цвіткове - Володимирівка машиністом поїзда № 2842 (локомотив ВЛ80Т №1438 приписки ТЧ-7 станції Знам`янка, машиніст електровоза локомотивного депо Знам`янка ОСОБА_4) було виявлено труп людини,якою виявився громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 . 
У результаті наїзду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місце дорожньо-транспортної пригоди.
Загиблий ОСОБА_3 був сином позивачки ОСОБА_1 . У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 сина позивачки, який загинув у молодому віці - 18 років, що додатково завдає матері моральних страждань, оскільки попереду в нього було все життя. Позивачка проживала разом з сином. Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від неї обставин. До смерті сина в позивача було звичне життя, в якому дитина займала важливе місце. Вона втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з своєю дитиною, який відновлений бути не може. Внаслідок смерті сина позивачка назавжди позбавлена можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з її сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивачка мала правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу в майбутньому, оскільки з часом в людини природно зменшуються можливості самостійно піклуватись про себе, а діти згідно ст. 202 СК України зобов`язані утримувати своїх батьків. З часом позивачці доведеться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім втрат пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивач відчуває біль та страждання через смерть сина, оскільки смерть дитини є найтяжчою втратою для батьків і, як і для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані позивачки. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Щодо характеру та обсягу страждань - емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивачки, пов`язані зі смертю, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що смерть є непоправною подією.
Як зазначив представник позивача, встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300000 гривень.
Відповідно до автоматичного розподілу справ 08.04.2026 справа надійшла в провадження судді Левчук О.О.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2026 року провадження по цивільній справі за позовом відкрите та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 13 травня 2026 року.
13.05.2026 представник відповідача АТ «Українська залізниця» Козятинський Олег Миколаєвич через систему «Електронний суд», надіслав відзив на позов, в якому вони заявили про невизнання вимог позивачки ОСОБА_1 . Представник відповідача зазачив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:
17 січня 2025 року о 21 год. 23 хв. на 183 км пк 2 перегону Цвіткове - Володимирівка машиністом поїзда № 2842 (локомотив ВЛ80Т № 1438 приписки ТЧ-7 Знам`янка, машиніст електровоза локомотивного депо Знам`янка ОСОБА_4) було виявлено тіло людини на узбіччі парної колії. Тіло перебувало на безпечній відстані від рухомого складу та не порушувало габарит поїзда. Смертельно травмованим виявився громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с. Ленське Черкаського району Черкаської області. За фактом події наказом начальника Корсунської дистанції колії від 18.01.2025 № ПЧ-8-06/7 створено комісію з розслідування випадку виявлення трупа сторонньої особи (копія наказу додається). Комісією складено Акт службового розслідування аварії форми ЦРБО-2 від 27.01.2025 (копія акту додається). Згідно з пунктом 9 Акту обставини випадку: «…при слідуванні по перегону Цвіткове - Володимирівка о 21 год 23 хв. на 183 км пк 2 з правого боку по напрямку руху поїзда він помітив тіло людини, яке лежало на узбіччі без порушення габариту до рухомого складу». Машиніст ОСОБА_4 доповів черговому по станції Цвіткове. На місце події було викликано швидку медичну допомогу та поліцію. Згідно з пунктом 12.4 Акту причиною випадку комісія визнала невиконання потерпілим вимог п.п. 2.2, 2.3, 2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998 р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 березня 1998 р. за № 193/2633. Аналогічні висновки містяться в Протоколі оперативної наради при начальнику Корсунської дистанції колії № ПЧ-8-05/7 від 27.01.2025 копія протоколу додається). Постановою старшого слідчого Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області капітана поліції Добрянського М.В. від 21 березня 2025 року закрито кримінальне провадження № 12025250350000043 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні працівників залізниці складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Причиною закриття провадження слідчий визнав те, що потерпіла особа допустила порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», внаслідок чого отримала травмування із власної вини. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 05-6-02/025 від 21.01.2025 смерть ОСОБА_3 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, що виникла від дії тупого предмета незадовго до настання смерті та могла виникнути за механізмом травмування залізничним транспортом. Разом із цим, у матеріалах кримінального провадження зафіксовано показання свідка ОСОБА_5 - брата потерпілого по матері - який зазначив, що 17.01.2025 близько 19 год. 42 хв. розійшовся з ОСОБА_6 , який направився у невідомому напрямку; при цьому сам потерпілий повідомив, що «наразі додому йти не буде, оскільки йому потрібно зустрітися із кимось із знайомих». Алкоголь у крові потерпілого не виявлено. Правові підстави заперечення Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Спеціальними у співвідношенні із наведеними нормами є положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, що визначають порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Водночас відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, звільняється від відповідальності за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого. Умови застосування цих норм передбачають встановлення: наявності моральної шкоди, неправомірних дій (бездіяльності) заподіювача, причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) та шкодою, а також вини заподіювача. У даній справі встановлено, що: - машиніст ОСОБА_4 виявив тіло людини лише на узбіччі, поза габаритом рухомого складу, тобто жодного наїзду з вини локомотивної бригади встановлено не було; - матеріали службового розслідування, протокол наради та постанова про закриття кримінального провадження одностайно встановлюють: вини працівників залізниці у смерті ОСОБА_3 немає, причиною є невиконання потерпілим вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Позивачем не доведено наявності вини відповідача чи його працівників. Щодо розміру моральної шкоди Позивач просить стягнути 300 000 грн, посилаючись на практику Верховного Суду у справах без вини потерпілого. У даній справі наявна груба необережність потерпілого, що є самостійною підставою для повної відмови або суттєвого зменшення розміру відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку вирішується з урахуванням фактичних обставин справи. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено: якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Поведінка потерпілого - перебування на залізничній колії або в безпосередній близькості від неї у нічний час, порушення вимог п.п. 2.2, 2.3, 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті - свідчить про грубу необережність, що безпосередньо призвела до настання смерті. На підставі викладеного, керуючись ст. 178 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1193 ЦК України просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 300 000 гривень моральної шкоди - відмовити у повному обсязі. У разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову - суттєво зменшити розмір відшкодування з урахуванням грубої необережності потерпілого відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України та надали до відзиву: копію наказу № ПЧ-8-06-7 від 18.01.2025 про створення комісії з розслідування; копію акта службового розслідування форми ЦРБО-2 від 27.01.2025; копію запиту начальника дистанції колії від 20.01.2026 № ПЧ-8-02-64; копію відповідь КУ ЧОБСМЕ від 26.03.2025 № 01-1-05-88 (а.с.40-49) 
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача Таргоній В.М. в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву про розгляд без участі, в якій просили пояснення викладені у відзиву на позовну заяву підтримуємо, проти позову заперечили, у задоволені позовних вимог за позовом ОСОБА_7 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди просили відмовити у повному обсязі. У випадку задоволення позовних вимог, просили зменшити розмір моральної шкоди до 10000 грн (50).
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з тексту постанови від 21 березня 2025 року про закриття кримінального провадження № 12025250350000043, 17.01.2025 о 21 год. 23 хв на узбіччі залізничної колії 183 км пк 2 перегону Цвіткове - Володимирівка машиністом поїзда № 2842 (локомотив ВЛ80Т №1438 приписки ТЧ-7 станції Знам`янка, машиніст електровоза локомотивного депо Знам`янка ОСОБА_4) було виявлено труп людини, якою виявився громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 . 
У результаті наїзду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місце дорожньо-транспортної пригоди.
21.01.2025 отримано лікарське свідоцтво про смерть №025 ОСОБА_3 , у ході чого встановлена, що попередня причина смерті стало мало кровність внутрішніх органів, травма голови, пішохід травмований при зіткненні з залізничним транспортним засобом.
Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12025250350000043 встановлено, смерть гр. ОСОБА_3 настала внасідок відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася переломами кісток черепа із підоболонковою і внутрішньомозковою кровотечею із забиттям головного мозку та отяготилася набряком іщ набубнявінням речовини головного мозку і стовбурового відділу…., що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 05-6-02/025. Цим же висновком підтверджено те, що в крові трупа ОСОБА_3 не виявлено етиловий спирт.
З показань свідків - бригадира колії ПЧ №8 Корсунь-Шевченківської дистанції ОСОБА_8 і шляхомайстра ПЧ №8 Корсунь-Шевченківської дистанції, слідчим було встановлено, що на коліях в районі 183 км виявили труп хлопця схожий на ОСОБА_3 , потім упізнали труп ОСОБА_3 .
Відповідно до акту службового розслідування аварії форми ЦРБО-2 від 27.01.2025 п 9 обставини випадку: «…при слідуванні по перегону Цвіткове - Володимирівка о 21 год 23 хв. на 183 км пк 2 з правого боку по напрямку руху поїзда він помітив тіло людини, яке лежало на узбіччі без порушення габариту до рухомого складу». Машиніст ОСОБА_4 доповів черговому по станції Цвіткове. На місце події було викликано швидку медичну допомогу та поліцію. Згідно з пунктом 12.4 Акту причиною випадку комісія визнала невиконання потерпілим вимог п.п. 2.2, 2.3, 2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 березня 1998 за № 193/2633.
У даному кримінального провадженні встановлена відсутність в діяннях працівників залізниці складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Зважаючи на те, що потерпіла особа допустила порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» у наслідок чого отримала травмування із власноі вини, про що свідчать зібрані докази, кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Представник позивача як під час проведення підготовчого провадження, так і під час розгляду справи по суті посилалися на обставини, зазначені у постанові слідчого від 21 березня 2025 року про закриття кримінального провадження, як на підставу заявлених вимог і заперечень. З цьому суд дійшов висновку, що мотиви, якими керувався слідчий, приймаючи процесуальне рішення про закриття кримінального провадження, як і саме процесуальне рішення, яким було завершено досудове розслідування, визнані сторонами як учасниками кримінального провадження.
В такому випадку суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність вини працівників залізниці у смерті ОСОБА_3 , так як причиною є невиконання потерпілим вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України .
Настання смерті ОСОБА_3 на узбіччі залізничної колії 183 км пк 2 перегону Цвіткове = Володимирівка та причина смерті = малокровність внутрішніх органів, трава голови, зафіксовані у лікарському свідоцтві про смерть № 025 від 21 січня 2025 року. На підтвердження реєстрації факту смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було видано свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 22 січня 2025 року.
Позивач ОСОБА_9 є матір`ю загиблого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим 16 січня 2007 року виконавчим комітетом Носачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області.
Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.
За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до частини другої ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята).
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 1193 ЦК України).
Згідно з ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Причиною загибелі ОСОБА_3 є потрапляння під потяг у зв`язку з його грубою необережністю, що виражається у порушенні ним як пішоходом Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Але така поведінка загиблого не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.
Смертю пішохода ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу її життя. Факт загибелі ОСОБА_3 є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Суд, враховуючи допущену грубу необережність самим потерпілим, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначає розмір моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн., що є ймовірною компенсацією втрат позивача.
Зазначений розмір моральної шкоди відображає глибину та тривалість моральних страждань позивача та є обґрунтованим.
Доводи позивача та її представника в частині обґрунтування підстав відшкодування (сильні душень і моральні страждання) та розміру моральної шкоди, які зазначені в позовній заяві, не підтверджені належними і допустимими доказами.
Не заслуговують на увагу доводи позивача та її представника, що Верховний Суд у подібних правовідносинах, застосувавши принцип розумності і справедливості, задовольняє вимоги позивачів визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі від 100000 грн. 00 коп. і більше.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).
Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
На підстави викладеного вище, суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. без стягнення податків та обов`язкових платежів, що узгоджується з практикою Верховного Суду (постанова № 599/645/21 від 21 червня 2022 року).
Також, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1000,00 грн., пропорційно до розміру задоволених вимог, оскільки позивач звільнена від сплати цих сум. Про необхідність розподілу інших судових витрат сторонами справи та їх представниками не заявлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1193 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-82, 139, 141, 263-265 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду у розмірі 100000 грн. 00 коп. без стягнення податків та обов`язкових платежів.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 2662,40 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Смілянського
міськрайонного суду       О.О. Левчук