ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2026 р.  м. Київ Справа №911/3283/25 

За позовом Приватного акціонерного товариства «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 9, корп. 1-Ф)
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССІТІ» (09001, Київська обл., м. Біла Церква, бул. Олександрійський, 20, кв. 12)
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС» (09108, Київська обл., м. Біла Церква, просп. Незалежності, 135А)
3) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про солідарне стягнення 6781934,22 грн
Суддя Третьякова О.О.
Секретар судового засідання Капля Є.В.
Представники сторін:
від позивача: Геращенко М.В.
від відповідача-1: не з`явився
від відповідача-2: не з`явився
від відповідача-3: не з`явився
Обставини справи:
В жовтні 2025 Приватне акціонерне товариство «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» (далі – позивач, ПрАТ «Ісузу-Атаман») через систему «Електронний суд» звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССІТІ» (далі – відповідач-1, ТОВ «Транссіті»), Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС» (далі – відповідач-2, ТОВ «Епітранс»), та ОСОБА_1 (далі – відповідач-3, ОСОБА_1 ), про солідарне стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу від 28.11.2022 №24 у розмірі 6781934,22 грн, з яких 3895228,00 грн основного боргу, 1206925,11 грн пені, 1282945,78 грн інфляційних втрат та 396835,33 грн 3% річних.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем-1 як лізингоодержувачем грошового зобов`язання щодо сплати позивачу винагороди лізингодавця в сумі 3895228,00 грн за договором фінансового лізингу від 28.11.2022 №24, яке забезпечено порукою відповідача-2 згідно з договором поруки від 21.07.2025 24/1 та порукою відповідача-3 згідно з договором поруки від 28.11.2022 №24.
З наведених підстав позивачем заявлені вимоги про стягнення солідарно з відповідачів 3895228,00 грн основного боргу, 1206925,11 грн пені, 1282945,78 грн інфляційних втрат та 396835,33 грн 3% річних за договором фінансового лізингу.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.10.2025 відкрито провадження у справі №911/3283/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи, підготовче засідання призначено на 18.12.2025. 
Ухвала суду від 31.10.2025 про відкриття провадження у справі №911/3283/25 доставлена позивачу та відповідачу-1 в їхні електронні кабінети, а відповідачу-2 та відповідачу-3, які не зареєстрували електронний кабінет ЄСІТС, направлена поштовими відправленнями від 24.12.2025, а саме відповідачу-2 поштовим відправленням №R067067622780 (яке згідно з трекінгом «Укрпошти» вручене відповідачу-2 27.01.2026), а відповідачу-3 поштовим відправленням №R067067631380 (яке направлено на адресу проживання відповідача-3, яка була зазначена в отриманій судом відповіді від 31.10.2025 №1958951 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо відповідача-3, а саме м.Біла Церква, вул. В.Стуса, 34, кв.27. Вказане поштове відправлення №R067067631380 відділенням пошти за місцем проживання відповідача-3 було повернуто до суду 15.01.2026 без вручення адресату, причина невручення відповідачу-3 – за закінченням терміну зберігання). 
У підготовче засідання 18.12.2025 сторони не з`явились. Ухвалою суду від 18.12.2025 підготовче засідання було відкладено на 15.01.2026. Ухвала суду від 18.12.2025 про відкладення підготовчого засідання була доставлена позивачу та відповідачу-1 в їхні електронні кабінети, а відповідачу-2 та відповідачу-3 була направлена поштовими відправленнями від 24.12.2025 відповідно №R067067622780 та №R067067631380 разом з ухвалою суду від 31.10.2025 про відкриття провадження у справі №911/3283/25.
У підготовче засідання 15.01.2026 з`явився позивач, не з`явились відповідачі, які про причини неявки суд не повідомили. Протокольною ухвалою підготовче засідання було відкладено на 04.02.2026. Про відкладення підготовчого засідання відповідачам направлено ухвалу суду від 15.01.2026, яка відповідачу-1 була доставлена в електронний кабінет, а відповідачу-2 та відповідачу-3 була направлена поштовими відправленнями від 22.01.2026 відповідно №R067085887421 (яке вручене відповідачу-2 26.02.2026) та №R067085890643 (яке відділенням пошти за місцем проживання відповідача-3 було повернуто до суду 18.02.2026 без вручення адресату, причина невручення відповідачу-3 – за закінченням терміну зберігання).
У підготовче засідання 04.02.2026 з`явився позивач, не з`явились відповідачі, які про причини неявки суд не повідомили. Протокольною ухвалою підготовче засідання було відкладено на 27.02.2026. Про відкладення підготовчого засідання відповідачам направлено ухвалу суду від 04.02.2026, яка відповідачу-1 була доставлена в електронний кабінет, а відповідачу-2 та відповідачу-3 була направлена поштовими відправленнями від 09.02.2026 відповідно №R067097333944 (яке відділенням пошти за місцезнаходженням відповідача-2 було повернуто до суду 04.03.2026 без вручення адресату, причина невручення відповідачу-2 – за закінченням терміну зберігання) та №R06709788334274 (яке відділенням пошти за місцем проживання відповідача-3 було повернуто до суду 09.03.2026 без вручення адресату, причина невручення відповідачу-3 – за закінченням терміну зберігання).
У підготовче засідання 27.02.2026 з`явився позивач та відповідач-1, не з`явились відповідач-2 та відповідач-3, які про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подали, клопотань про відкладення підготовчого засідання не заявляли. Протокольною ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 18.03.2026. Про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.03.2026 відповідачу-2 та відповідачу-3, які не з`явились в підготовче засідання, направлено ухвалу суду від 27.02.2026, яка відповідачу-2 доставлена в його електронний кабінет, а відповідачу-3 направлена поштовим відправленням від 04.03.2026 №R067114042100 (яке відділенням пошти за місцем проживання відповідача-3 було повернуто до суду 30.03.2026 без вручення адресату, причина невручення відповідачу-3 – за закінченням терміну зберігання).
18.03.2026 до Господарського суду Київської області від відповідача-1 надійшли письмові пояснення по справі, у яких відповідач-1 позов не визнав повністю та зазначив, що станом на 21.07.2025 сукупний розмір зобов`язань відповідача-1 за договором фінансового лізингу від 28.11.2022 №24 щодо сплати лізингових платежів становив: 25174800,00 грн щодо відшкодування вартості об`єкту лізингу та 6295228,00 грн щодо сплати винагороди лізингодавцю. Відповідач-1 зазначає, що після пред`явлення позивачем-лізингодавцем в жовтні 2025 позову у цій справі відповідач сплатив позивачу платіж в сумі 10000000,00 грн. Загальна сума лізингових платежів, що була фактично сплачена відповідачем-1, таким чином становить 16075451,00 грн, з якої, за твердженням відповідача-1, в оплату лізингової винагороди підлягає зарахуванню сума у розмірі 4268785,00 грн і тому розмір поточної заборгованості по сплаті винагороди, за даними відповідача-1 становить 3104694,00 грн (7373479 – 4268785), що менше, ніж заявлений позивачем основний борг в розмірі 3895228,00 грн. Також відповідач-1 послався на те, що при укладенні 21.07.2025 договору поруки між позивачем та відповідачем-2 сторони зафіксували фактичний розмір зобов`язань відповідача-2 як боржника, що існували станом на дату підписання договору поруки, без будь-яких посилань на наявність простроченої заборгованості, нарахованих санкцій чи штрафних нарахувань за попередні роки (2023– 2025). Тому відповідач-1 стверджує, що цим текстом договору поруки позивач підтвердив, що станом на 21.07.2025 загальне зобов`язання за договором лізингу складалося виключно з основних платежів, а правовідносини сторін не перебували у стані прострочення. Також відповідач-1 просив суд про зменшення розміру пені та 3 % річних на 90%, посилаючись на те, що загальний розмір пені та 3% річних, які заявлені до стягнення позивачем з відповідача у цій справі №911/3283/25 та у справі №911/3217/25 між тими сторонами, становить 8964608,44 грн, що, за твердженням відповідача-1, на 130% більше ніж заявлена позивачем до стягнення сума основного боргу у цій справі (3895228, 00 грн).
18.03.2026 до Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат, у якому позивач повідомив про те, що після пред`явлення в жовтні 2025 позову у цій справі відповідач-1 повністю оплатив 16.12.2025 заявлений до стягнення у справі основний борг в сумі 3895228,00 грн, у зв`язку з чим позивач просив суд сплачений позивачем судовий збір покласти на відповідачів.
У судове засідання 18.03.2026 з`явився позивач, не з`явились відповідачі, від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, а відповідач-2 та відповідач-3 про причини неявки суд не повідомили. Протокольною ухвалою судове засідання було відкладено на 01.04.2026. Про відкладення судового засідання відповідачам направлено ухвалу суду від 18.03.2026, яка відповідачу-1 та відповідачу-2 доставлена в їхні електронні кабінети, а відповідачу-3 направлена поштовим відправленням від 27.03.2026 №R067132818387 (яке відділенням пошти за місцем проживання відповідача-3 було повернуто до суду 21.04.2026 без вручення адресату, причина невручення відповідачу-3 – за закінченням терміну зберігання).
31.03.2026 до Господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення у відповідь на письмові пояснення відповідача-1 від 18.03.2026. У своїх поясненнях позивач послався на те, що відповідач-1 в цьому спорі фактично визнав основний борг в сумі 3104694,00 грн, тому, як стверджував позивач, з відповідачів підлягає стягненню 3104694,00 грн основного боргу, а також заявлені позивачем 1206925,11 грн пені, 1282945,78 грн інфляційних втрат та 396835,33 грн 3% річних з підстав прострочення основного боргу. Позивач при цьому заперечив доводи відповідача-1 про наявність підстав для зменшення пені та 3% річних, пославшись на те, що відповідач-1 грубо порушує свої договірні зобов`язання, в той час сукупний розмір заявленої до стягнення пені становить лише приблизно 30% від суми заявленого у цій справі до стягнення основного боргу, а не 130%, як стверджував відповідач-1 у поясненнях, а 3% річні не є неустойкою, яка може бути зменшеною судом відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України.
У судове засідання 01.04.2026 з`явився позивач, не з`явились відповідачі, від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, а відповідач-2 та відповідач-3 про причини неявки суд не повідомили. Суд не знайшов підстав для задоволення чергового клопотання відповідача-1 про відкладення судового засідання, враховуючи необхідність забезпечення розумного строку розгляду справи та кілька попередніх неявок відповідача-1 в судові засідання у цій справі, які призвели до відкладення судових засідань, а саме неявку відповідача-1 в підготовче засідання 18.12.2025, 15.01.2026 та 04.02.2026 та в судове засідання 18.03.2026. При цьому судом враховано, що відповідач-1 скористався своїм правом подати суду письмові пояснення по суті справи, а відповідач-2 та відповідач-3 про відкладення розгляду справи заяв не подавали, про причини неявки суд не повідомляли, при цьому судом були вчинені усі дії для повідомлення відповідачів про розгляд справи. 
Щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст.6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі. 
Враховуючи наведене, суд відмічає, що відповідачам були направлені ухвали суду у цій справі, зокрема відповідачу-2 на адресу його місцезнаходження та в електронний кабінет після його реєстрації відповідачем-2, а відповідачу-3, який не має зареєстрованого електронного кабінету, були направлені на адресу його місця проживання.
При цьому відповідно до частини 7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває. 
Також відповідно до частини 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, одержувати чи не одержувати адресовану стороні поштову кореспонденцію у відділенні поштового зв`язку є правом самої сторони, яким сторона розпоряджається на власний розсуд, а тому у разі невчинення самою стороною дій щодо фактичного одержання у розумний строк адресованої такій стороні поштової кореспонденції вказана суб`єктивна поведінка не може розглядатись як порушення права сторони на участь в судовому засіданні і відповідач-3 має самостійно нести ризик невчинення ним дій щодо одержання у розумний строк адресованої йому поштової кореспонденції.
Крім того, відповідач-2 та відповідач-3 не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Відповідач-2 та відповідач-3 у судові засідання не з`являлись, відзив на позов на подав, про поважні причини неявки та неподання відзиву суд не повідомляли. Відповідно до частини 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки неявка відповідачів відповідно до частин 1 та 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду справи по суті та враховуючи надання відповідачем-1 суду письмових пояснень по суті справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів за наявними матеріалами справи.
За результатами з`ясування обставин справи, перевірки їх доказами та проведення судових дебатів у судовому засіданні 01.04.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомив, що рішення у справі буде проголошено 08.04.2026.
У судовому засіданні 08.04.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини цього рішення суду у справі №911/3283/25. 
Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги та пояснення позивача, а також заперечення щодо позовних вимог та пояснення відповідача-1, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд
встановив:
28.11.2022 між Приватним акціонерним товариством «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» в якості лізингодавця (позивач у цій справі / ПрАТ «Ісузу-Атаман») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНССІТІ» в якості лізингоодержувача (відповідач-1 у цій справі / ТОВ «Транссіті») був укладено договір фінансового лізингу №24 (далі – договір лізингу), відповідно до пункту 1.1 якого позивач як лізингодавець зобов`язався передати на умовах фінансового лізингу в тимчасове володіння та користування автобуси “АТАМАN” А092Н6 (далі - об`єкт лізингу), наведені в специфікації (додаток №1 до договору лізингу), а відповідач-1 як лізингоодержувач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу, сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. 
Згідно із пунктом 1.2 договору лізингу найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість, об`єкта лізингу наведені в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до пункту 2.1 договору лізингу строк лізингу становить 24 місяці.
Початком строку лізингу вважається момент отримання лізингоодержувачем об`єкта лізингу, яке підтверджує підписання акта приймання-передачі об`єкта лізингу (пункту 2.2 договору лізингу).
Згідно із пунктом 3.1 договору лізингу вартість об`єкта лізингу на момент укладення договору зазначається у специфікації та складає з ПДВ 27 972 000,00 грн.
Порядок сплати та розміри лізингових платежів сторони цього договору лізингу визначили в статті 4 цього договору. 
У пункті 4.1 договору лізингу його сторони погодили, що лізингоодержувач зобов`язаний за користування об`єктом лізингу протягом всього строку договору сплачувати щомісячно, лізингові платежі шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок лізингодавця. Розмір лізингових платежів, строк сплати встановлюється в додатку №2 - графік сплати лізингових платежів до договору, який є його невід`ємною частиною.
Пунктом 4.2 договору лізингу встановлено, що лізингові платежі складаються з таких складових:
4.2.1 відшкодування частини вартості об`єкта лізингу;
4.2.2 винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт лізингу.
Відповідно до пункту 4.5 договору лізингу лізингоодержувач зобов`язується здійснити авансовий платіж у розмірі 2797200,00 грн протягом 10 робочих днів з моменту укладення договору. Авансовий платіж включає суму, яка відшкодовує частину вартості об`єкта лізингу. 
Згідно із пунктом 4.6 договору лізингу лізингоодержувач зобов`язується здійснити перший лізинговий платіж, що включає: винагороду лізингодавцю, у розмірі 778251,00 грн без ПДВ у день підписання акта приймання-передачі об`єкта лізингу. Всі наступні періодичні лізингові платежі включають: відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та винагороду.
Згідно з пунктом 4.8 договору лізингу за несвоєчасне здійснення лізингових платежів згідно з графіком лізингоодержувач зобов`язався сплачувати на користь лізингодавця пеню в розмірі: 0,5% від суми простроченого лізингового у разі затримки платежу до 15 днів, 1% від суми простроченого лізингового у разі затримки платежу від 15 до 30 днів та 2% від суми простроченого лізингового у разі затримки платежу понад 30 днів.
В пункті 4.9 договору лізингу його сторони визначили черговість зарахування платежів, а саме: винагорода, відшкодування вартості об`єкта лізингу. Також, відповідно до вказаного пункту 4.9 договору лізингу у разі несвоєчасного здійснення лізингоодержувачем поточного лізингового платежу кошти, які надходитимуть від нього в майбутньому, зараховуватимуться лізингодавцем в такій черговості: 
- для відшкодування витрат/збитків, яких зазнав лізингодавець за договором;
- для оплати простроченої заборгованості за винагородою;
- для оплати простроченої заборгованості за відшкодування вартості об`єкта лізингу;
- для оплати пені;
- сума, що залишилась, спрямовується на погашення поточної заборгованості.
Передача об`єкта лізингу здійснюється в присутності уповноважених представників лізингодавця та лізингоодержувача, які складають і підписують акт приймання-передачі об`єкта лізингу (додаток №3 до договору) (пункт 5.6 договору лізингу).
Протягом строку дії договору об`єкт лізингу залишається у власності лізингодавця (пункт 6.1. договору лізингу).
У пункті 6.2. договору сторони погодили, що лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу після закінчення строку лізингу за умови належного виконання усіх своїх зобов`язань за договором. Датою переходу права власності на об`єкт лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача є дата підписання сторонами акта про перехід права власності або оформлюється таке придбання в інший спосіб. Акт про перехід права власності об`єкта лізингу підписується сторонами в день сплати останнього лізингового платежу згідно графіку, який є викупною вартістю об`єкта лізингу за умови сплати лізингоодержувачем лізингодавцю всіх платежів (у тому числі пені, штрафів, якщо такі будуть мати місце) відповідно до умов цього договору.
Відповідно до підпункту 7.1.3 пункту 7.1 договору лізингу одним із зобов`язань лізингоодержувача за цим договором є зобов`язання своєчасно та в повному обсязі виплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору.
У пункті 11.4 договору лізингу його сторони домовились, що кожна з наступних подій вважається істотним порушенням умов договору лізингоодержувачем (далі - подія невиконання зобов`язання):
11.4.1 лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) за договором та прострочення сплати становить більше 60 календарних днів з дня настання строку платежу згідно з договором;
11.4.2 лізингоодержувач користується об`єктом лізингу з порушенням умов договору або використовує об`єкт лізингу не за призначенням;
11.4.3 лізингоодержувач здійснив передачу об`єкта лізингу третій особі у будь-який спосіб або на підставі будь-якого договору, без письмової згоди лізингодавця;
11.4.4 лізингоодержувач не виконує умов гарантії на об`єкт лізингу, не утримує його в належному стані відповідно до вимог встановлених договором, не проводить необхідний ремонт об`єкта лізингу в разі, якщо такий ремонт потрібен, що погіршує технічний стан предмета лізингу;
11.4.5 лізингоодержувач порушує умови статті 10 даного договору.
11.4.6 у відношенні лізингоодержувача прийнято рішення про ліквідацію (реорганізацію) або порушена справа про банкрутство.
Договір набуває чинність в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін (пункт 11.1. договору лізингу).
В Додатку №1 до договору лізингу його сторони погодили специфікацію майна, що передається в лізинг, а саме автобуси «Атаман» в кількості 12 штук.
В Додатку №2 до договору лізингу його сторони погодили наступний графік сплати лізингових платежів.

№ платежу	Дата платежу	Відшкодування вартості об`єкта лізингу з ПДВ (грн)	Винагорода без ПДВ (грн)	Лізинговий платіж (грн)	
1. Авансовий платіж	до 14.12.2022	2 797 200,00	 	2 797 200,00	
2. Перший лізинговий платіж	 	 	778 251,00	778 251,00	
3	13.01.2023	1 170 000,00	518 181,00	1 688 181,00	
4	13.02.2023	1 170 000,00	497 024,00	1 667 024,00	
5	13.03.2023	1 170 000,00	435 905,00	1 605 905,00	
6	13.04.2023	1 170 000,00	454 709,00	1 624 709,00	
7	13.05.2023	1 170 000,00	421 596,00	1 591 596,00	
8	13.06.2023	1 170 000,00	412 394,00	1 582 394,00	
9	13.07.2023	1 170 000,00	380 646,00	1 550 646,00	
10	13.08.2023	1 170 000,00	370 079,00	1 540 079,00	
11	13.09.2023	1 170 000,00	348 921,00	1 518 921,00	
12	13.10.2023	1 170 000,00	319 221,00	1 489 221,00	
13	13.11.2023	1 170 000,00	306 606,00	1476 606,00	
14	13.12.2023	1 170 000,00	278 271,00	1448 271,00	
15	13.01.2024	930 000,00	264 291 ,00	1 194 291,00	
16	13.02.2024	930 000,00	247 474,00	1 І 77 474,00	
17	13.03.2024	930 000,00	219 836,00	1 149 836,00	
18	13.04.2024	930 000,00	213 839,00	І 143 839,00	
19	13.05.2024	930 000,00	192 696,00	1 122 696,00	
20	13.06.2024	930 000,00	180 204,00	1 110 204,00	
21	13.07.2024	930 000,00	160 146,00	1 090 146,00	
22	13.08.2024	930 000,00	146 569,00	1 076 569,00	
23	13.09.2024	930 000,00	129 751,00	1 059 751,00	
24	13.10.2024	930 000,00	48 384,00	978 384,00	
25	13.11.2024	930 000,00	33 179,00	963 179,00	
26	12.12.2024	904 800,00	15 306,00	920 106,00	
Разом:	27 972 000,00	7 373 479,00	35 345 479,00	

13.12.2022 сторони цього договору лізингу підписали акт приймання-передачі (додаток № 3 до договору), згідно з яким лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав 12 автобусів “АТАМАN” А092Н6, 2021 року випуску, бежевого кольору.
Позивач та відповідач-1, які є сторонами договору лізингу, у цьому спорі не заперечують та матеріалами цієї справи підтверджується, що до моменту отримання 13.12.2022 об`єкта лізингу від позивача-лізингодавця відповідач-1 як лізингоодержувач в грудні 2022 повністю сплатив позивачу-лізингодавцю передбачений договором лізингу авансовий платіж (який в графіку платежів у Додатку №2 до договору позначений під порядковим номером 1) в сумі 2797200,00 грн (що підтверджується платіжною інструкцією №1494 від 05.12.2022 на суму 1041000,00 грн, платіжною інструкцією №1531 від 09.12.2022 на суму 75300,00 грн та платіжною інструкцією №1532 від 12.12.2022 на суму 1680900,00 грн), а також повністю сплатив перший лізинговий платіж (який в графіку платежів у Додатку №2 до договору позначений під порядковим номером 2), а саме винагороду в сумі 778251,00 грн (що підтверджується платіжною інструкцією №1533 від 12.12.2022 на суму 778251,00 грн).
У подальшому протягом квітня-вересня 2025 відповідач-1 здійснив наступні сплати лізингових платежів в загальній сумі 2700000,00 грн, а саме: 16.04.2025 у сумі 300000,00 грн, 29.08.2025 у сумі 400000,00 грн, 01.09.2025 в сумі 400000,00 грн, 02.09.2025 в сумі 70000,00 грн, 02.09.2025 в сумі 330000,00 грн, 03.09.2025 в сумі 400000,00 грн, 05.09.2025 в сумі 400000,00 грн, 11.09.2025 в сумі 200000,00 грн, 25.09.2025 в сумі 200000,00 грн. Зазначене підтверджується копіями платіжних інструкцій відповідача-1, які містяться в матеріалах цієї справи №911/3283/25,
Таким чином, до моменту звернення позивача в жовтні 2025 до суду із позовом до відповідачів у цій справі, із загального розміру винагороди лізингодавця, яка підлягала сплаті лізингодавцю за умовами договору лізингу в сумі 7373479,00 грн (в складі 25-ти лізингових платежів із кінцевим строком для оплати лізингоодержувачем останнього лізингового платежу - 12.12.2024), відповідач-1 як лізингоодержувач протягом грудня 2022-вересня 2025 фактично сплатив позивачу-лізингодавцю винагороду лише в сумі сукупно 3478251,00 грн (778251 + 2700000). Прострочений основний борг відповідача-1 по сплаті винагороди позивачу-лізингодавцю станом на момент звернення позивачем в жовтні 2025 з позовом до відповідачів становив 3895228,00 грн (7373479 - 778251 - 2700000 = 3895228).
Виконання зобов`язань відповідача-1 як лізингоодержувача за вказаним договором лізингу забезпечено порукою відповідача-2 та порукою відповідача-3, а саме.
28.11.2022 між ПрАТ «Ісузу-Атаман Україна» (позивач у цій справі) в якості кредитора та ОСОБА_1 (відповідач-3 у цій справі) в якості поручителя було укладено договір поруки № 24, надалі – договір поруки, відповідно до умов якого (а саме пункт 2.1) у випадку невиконання та/або прострочення виконання відповідачем-1 як боржником його зобов`язань по договору фінансового лізингу №24 від 28.11.2022 відповідач-3 як поручитель зобов`язався виконати зобов`язання по сплаті несплачених відповідачем-1 як боржником сум позивачу-кредитору.
Також, 21.07.2025 між ПрАТ «Ісузу-Атаман Україна» (позивач у цій справі) в якості кредитора та ТОВ «Епітранс» (відповідач-2 у цій справі) в якості поручителя було укладено договір поруки № 24/1, надалі – договір поруки, відповідно до умов якого (а саме пункт 2.1) у випадку невиконання та/або прострочення виконання відповідачем-1 як боржником його зобов`язань по договору фінансового лізингу №24 від 28.11.2022 відповідач-2 як поручитель зобов`язався виконати зобов`язання по сплаті несплачених відповідачем-1 як боржником сум позивачу-кредитору.
Пунктом 2.2. вказаних договорів поруки визначено, що у випадку невиконання або прострочення виконання боржником-відповідачем-1 зобов`язань, що випливають із договору лізингу, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що і боржник.
Відповідно до пункту 3.1 вказаних договорів поруки у випадку невиконання зобов`язань боржником-відповідачем-1 у строки, визначені договором лізингу, кредитор-позивач зобов`язаний звернутись з письмовою вимогою на адресу поручителя. 
На підставі вказаних положень договорів поруки позивач-кредитор направив відповідачу-2 та відповідачу-3 як поручителям за боржника-відповідача-1 письмові вимоги про виконання зобов`язань відповідача-1, а саме письмову вимогу від 13.06.2025 відповідачу-3 рекомендованим поштовим відправленням від 13.06.2025 №0407325435197 та письмову вимогу від 30.09.2025 відповідачу-2 рекомендованим поштовим відправленням від 01.10.2025 №0407325500657.
Доказів виконання відповідачем-2 та/або відповідачем-3 вказаних письмових вимог позивача матеріали справи не містять.
Звертаючись в жовні 2025 до суду з позовом до відповідачів у цій справі про солідарне стягнення з них 3895228,00 грн основного боргу, 1206925,11 грн пені, 1282945,78 грн інфляційних втрат та 396835,33 грн 3% річних, позивач посилається на невиконання відповідачем-1 як лізингоодержувачем грошового зобов`язання щодо сплати позивачу винагороди лізингодавця в сумі 3895228,00 грн, яке забезпечено порукою відповідача-2 та відповідача-3.
Після пред`явлення позивачем до відповідачів в жовтні 2025 позову у цій справі, відповідач-1 в грудні 2025 сплатив позивачу лізинговий платіж в сумі 10 000 000,00 грн, що не заперечується сторонами та підтверджується платіжною інструкцією відповідача-1 від 16.12.2025 на суму 10 000 000,00 грн із призначенням платежу «оплата лізингового платежу згідно з договором фінансового лізингу №24 від 28.11.2022, без ПДВ».
Заперечуючи проти пред`явленого позову у цій справі, відповідач-1 посилається на те, що після пред`явлення позивачем-лізингодавцем в жовтні 2025 позову у цій справі відповідач сплатив позивачу платіж в сумі 10000000,00 грн. За твердженням відповідача-1, загальна сума лізингових платежів, що була ним сплачена, таким чином становить 16075451,00 грн, з яких підлягає зарахуванню в оплату лізингової винагороди сума у розмірі 4268785,00 грн і тому, за твердження відповідача-1, його поточна заборгованість по сплаті винагороди становить 3104694,00 грн (7373479 – 4268785). Також відповідач-1 послався на те, що в укладеному договорі поруки від 21.07.2025 між позивачем та відповідачем-2 позивач підтвердив, що станом на 21.07.2025 загальне зобов`язання за договором лізингу складалося виключно з основних платежів, а правовідносини сторін не перебували у стані прострочення. Також відповідач-1 просив суд про зменшення розміру пені та 3 % річних на 90%, посилаючись на те, що загальний розмір пені та 3% річних, які заявлений до стягнення позивачем, є надмірним, оскільки є на 130% більше, ніж заявлена позивачем до стягнення сума основного боргу (3895228,00 грн).
Відповідач-2 та відповідач-3 правом на подання відзиву на позов не скористались.
Отже, ключовими питаннями, які постали перед судом у цій справі, є те, чи порушив відповідач-1 грошові зобов`язання по сплаті винагороди позивачу за договором лізингу в загальній сумі 3895228,00 грн, чи наявні підстави для зменшення за клопотанням відповідача-1 нарахованих позивачем 3% річних та пені та чи наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів заявлених позивачем 3895228,00 грн основного боргу, 1206925,11 грн пені, 1282945,78 грн інфляційних втрат та 396835,33 грн 3% річних.
Вирішуючи спір у справі та надаючи оцінку поданим учасниками справи доказам та поясненням, суд керувався наступними нормами законодавства та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій справі, виходячи з наступного.
Суд зазначає, що відповідно до статей 13 та 14 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності судочинства. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип диспозитивності окладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів.
Принципи змагальності господарського судочинства надає сторонам достатні процесуальні можливості у представленні та доказуванні своєї позиції, спростуванні позиції інших учасників процесу з метою правильного вирішення спору. Цей принцип передбачає активну роль заінтересованих учасників процесу у доказуванні своєї правової позиції.
Укладений між позивачем-лізингодавцем та відповідачем-1 лізингоодержувачем договір фінансового лізингу від 28.11.2022 №24 (тут і далі – договір лізинг) за своєю правовою природою є договором лізингу, який поєднує в собі елементи договору найму (оренди) в частині тимчасового володіння та платного користування майном (об`єктом лізингу) та договору купівлі-продажу в частині викупу об`єкта лізингу.
Так, відповідно до ст.806 параграфу 6 Глави 58 Цивільного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Також відповідно до ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) Відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених законами України з питань регулювання діяльності з надання фінансових послуг, цим Законом та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами.
Частинами 1 та 2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. До складу лізингових платежів включаються:
1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу;
2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу;
3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором.
Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором.
Отже, сплата лізингових платежів відповідачем-1 як лізингоодержувачем позивачу-лізингодавцю повинна була здійснюватися в порядку, встановленому в договорі лізингу.
Порядок та розмір лізингових платежів був визначений позивачем та відповідачем-1 в Графіку сплати лізингових платежів, що міститься в Додатку №2 до підписаного сторонами договору лізингу. 
Із пункту 4.2 договору лізингу та Графіку сплати лізингових платежів, що міститься в Додатку №2, випливає, що цим договором лізингу передбачено 2 складові лізингових платежів: 1) відшкодування частини вартості об`єкта лізингу; та 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт лізингу.
Позов позивача у цій справі стосується стягнення такої складової, як винагорода лізингодавця (в розмірі 3895228,00 грн основного боргу) і не стосується відшкодування частини вартості об`єкта лізингу.
Загальна сума винагороди лізингодавця, яка підлягала сплаті відповідачем-1 як лізингоодержувачем позивачу-лізингодавцю за умовами договору лізингу (Додаток №2 до договору лізингу – Графік сплати лізингових платежів), становила 7373479,00 грн без ПДВ та підлягала сплаті 25-ма платежами (порядкові номери платежів у Графіку з 2 по 26, кінцевий строк для сплати відповідачем-1 як лізингоодержувачем крайнього платежу – 12.12.2024)
Матеріалами справи підтверджується та відповідачами не спростовано, що до моменту звернення позивача в жовтні 2025 до суду із позовом до відповідачів у цій справі із загального розміру винагороди лізингодавця в сумі 7373479,00 грн відповідач-1 як лізингоодержувач протягом грудня 2022-вересня 2025 фактично сплатив позивачу-лізингодавцю винагороду лише сукупно в сумі 3478251,00 грн (778251 + 2700000). Прострочений основний борг відповідача-1 по сплаті винагороди позивачу-лізингодавцю станом на момент звернення позивачем в жовтні 2025 з позовом до відповідачів становив 3895228,00 грн (7373479 - 778251 - 2700000 = 3895228).
Доводи відповідача-1 про те, що в укладеному між позивачем та відповідачем-2 договорі поруки від 21.07.2025 позивач підтвердив, що станом на 21.07.2025 загальне зобов`язання за договором лізингу складалося виключно з основних платежів і що правовідносини сторін не перебували у стані прострочення, суд відхиляє, адже договір поруки не є договором про внесення змін до договору лізингу, цим договором поруки його сторони не вносили змін договору поруки щодо строку виконання відповідачем-1 як лізингоодержувачем його зобов`язань. Те, що в укладеному між позивачем та відповідачем-2 договорі поруки від 21.07.2025 сторони описали розмір невиконаних відповідачем-1 станом на 21.07.2025 основних зобов`язань (зобов`язання по сплаті лізингодавцю відшкодування вартості об`єкта лізингу в розмірі 25174800,00 грн та зобов`язання по сплаті лізингодавцю винагороди в сумі 6295228,00 грн) не спростовує той факт, що станом на 21.07.2025 ці зобов`язання вже були прострочені відповідачем-1, приймаючи до уваги, що кінцевим строком для сплати відповідачем-1 усіх лізингових платежів включно із останнім за графіком платежем було 12.12.2024. 
При цьому доказів внесення змін до графіку платежів, передбаченого Додатком №2 до договору лізингу, щодо продовження строків внесення лізингоодержувачем платежів, передбачених цих графіком, матеріали справи не містять.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що станом на момент пред`явлення позивачем до відповідачів позову у цій справі розмір простроченої основної заборгованості відповідача-1 перед позивачем по сплаті винагороди становив 3895228,00 грн, перший період прострочення сплати винагороди розпочався з 14.01.2023 в сумі 518181,00 грн внаслідок прострочення сплати відповідачем-1 другого лізингового платежу за графіком в загальній сумі 1170000,00 грн, в якій сума винагороди, що підлягала сплаті в складі цього лізингового платежу, становила 518181,00 грн та кінцевим строком сплати було 13.01.2023 (платіж під порядковим номером 3 в Графіку платежів Додатку №2 до договору лізингу). 
Доводи відповідача-1 про утворення у відповідача-1 перед позивачем поточної заборгованості зі сплати винагороди суд відхиляє в тій мірі, що основна заборгованість відповідача-1 перед позивачем по сплаті винагороди в сумі 3895228,00 грн на момент пред`явлення позову у цій справі в жовтні 2025 була вже простроченою, а не поточною.
Водночас, суд враховує, що після пред`явлення в жовтні 2025 позову у цій справі відповідач-1 сплатив позивачу в грудні 2025 лізинговий платіж в сумі 10 000 000,00 грн, що не заперечується сторонами та підтверджується платіжною інструкцією відповідача-1 від 16.12.2025 на суму 10 000 000,00 грн із призначенням платежу «оплата лізингового платежу згідно з договором фінансового лізингу №24 від 28.11.2022, без ПДВ».
При цьому в пункті 4.9 договору лізингу його сторони визначили черговість зарахування платежів на випадок несвоєчасного здійснення лізингоодержувачем поточного лізингового платежу, відповідно до якої кошти, які надходитимуть, зараховуватимуться лізингодавцем в такій черговості: в 1-шу чергу - для відшкодування витрат/збитків, яких зазнав лізингодавець за договором; в 2-гу чергу - для оплати простроченої заборгованості за винагородою; в 3-тю чергу - для оплати простроченої заборгованості за відшкодування вартості об`єкта лізингу; в 4-ту чергу - для оплати пені; в 5-ту чергу - сума, що залишилась, спрямовується на погашення поточної заборгованості). 
Доказів внесення сторонами змін до вказаного пункту 4.9 договору лізингу щодо черговості зарахування платежів матеріали справи не містить, тому сплачений відповідачем-1 з простроченням лізинговий платіж в сумі 10 000 000,00 грн згідно з платіжною інструкцією відповідача-1 від 16.12.2025 із призначенням платежу «оплата лізингового платежу згідно з договором фінансового лізингу №24 від 28.11.2022, без ПДВ підлягає розподілу відповідно до черговості, яка визначена в пункті 4.9 договору лізингу.
Тобто, здійснений відповідачем-1 16.12.2025 лізинговий платіж в сумі 10 000 000,00 грн згідно із зазначеною платіжною інструкцією відповідача-1 від 16.12.2025 підлягає спочатку врахуванню в рахунок оплати простроченої заборгованості за винагородою в розмірі 3895228,00 грн (2-га черга розподілу коштів, що надійшли, за умовами пункту 4.9 договору лізингу), а решта в сумі 6104772,00 грн із цього платежу, сплаченого згідно з платіжною інструкцією відповідача-1 від 16.12.2025 (10 000 000 - 3895228 = 6104772) підлягає врахуванню в рахунок оплати простроченої заборгованості з відшкодування вартості об`єкта лізингу (3-тя черга за умовами пункту 4.9 договору лізингу).
Отже, після пред`явлення позивачем в жовтні 2025 позову у цій справі до відповідачів прострочений основний борг по сплаті винагороди позивачу в розмірі 3895228,00 грн, який матеріалами справи підтверджений та відповідачами не спростований, відповідач-1 16.12.2025 повністю погасив позивачу згідно з платіжною інструкцією відповідача-1 від 16.12.2025 на суму 10 000 000,00 грн.
Те, що заявлений до стягнення у цій основний борг в сумі 3895228,00 грн був повністю оплачений відповідачем-1 16.12.2025, спочатку визнав і сам позивач у поданій ним до суду заяві від 18.03.2026 про стягнення судових витрат.
Доводи відповідача-1 про те, що в оплату лізингової винагороди підлягає зарахуванню сума в сукупному розмірі 4268785,00 грн і що розмір поточної заборгованості по сплаті винагороди за даними відповідача-1 становить 3104694,00 грн, є суб`єктивною позицією представника відповідача, яка не узгоджується із умовами договору лізингу щодо строків для сплати відповідачем-1 лізингових платежів (відповідно до обставин справи відповідач-1 порушив ці строки та на момент розгляду справи сплатив лізингові платежі не в повному обсязі) та умовами цього договору щодо черговості зарахування платежів, які надходять від лізингоодержувача з простроченням, яка передбачена пунктом 4.9 договору лізингу та відповідно до якої черга, в яку враховуються платежі в рахунок оплати простроченої винагороди, є більш пріоритетною (друга черга), ніж черга, в яку враховуються платежі в рахунок оплати простроченого відшкодування об`єкта лізингу (четверта черга) .
Отже, суд приходить до висновку про те, що прострочений основний борг в сумі 3895228,00 грн по сплаті винагороди був оплачений відповідачем тільки 16.12.2025 згідно з платіжною інструкцією відповідача-1 від 16.12.2025 на суму 10 000 000,00 грн.
Оскільки заявлений до стягнення у цій справі основний борг в розмірі 3895228,00 грн був погашений відповідачем-1 вже після відкриття провадження у цій справі, то він не може бути повторно стягнутий з відповідачів у справі. У зв`язку з чим провадження у цій справі №911/3283/25 в частині вимог про стягнення 3895228,00 грн основного боргу підлягає закриттю згідно з згідно з підпунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмета спору в цій частині вимог.
Щодо заявлених позивачем решти вимог про стягнення 1206925,11 грн пені, 1282945,78 грн інфляційних втрат та 396835,33 грн 3% річних та заперечень відповідача-1 з приводу цих вимог суд зазначає наступне. 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Також згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, відповідно до частини 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Зобов`язання зі сплати неустойки, інфляційних втрат і відсотків річних є акцесорними (додатковими до основного), залежать від основного зобов`язання і поділяють його долю (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19; пункт 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постанова Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №908/7/18).
Також відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч.1 ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Факт виникнення у відповідача-1 простроченого основного боргу в сумі 3895228,00 грн підтверджується наявними у справі доказами, які відповідачами не спростовані, у зв`язку з чим позивач має право вимагати від відповідача-1 та його поручителів – відповідача-2 та відповідача-3 поряд із сплатою основного боргу сплати також пені, 3% річних та інфляційних втрат, як це передбачено вищевказаними умовами договору лізингу, договорів поруки та нормами законодавства. 
Доводи відповідача-1 про те, що в укладеному між позивачем та відповідачем-2 договорі поруки від 21.07.2025 позивач підтвердив, що станом на 21.07.2025 загальне зобов`язання за договором лізингу складалося виключно з основних платежів і що правовідносини сторін не перебували у стані прострочення, суд відхиляє, про що суд зазначив вище. При цьому суд також зауважує, що незаявлення позивачем-лізингодавцем станом на 21.07.2025 відповідачу-1 як лізингоодержувачу та/або відповідачу-2 як поручителю про нараховану пеню, інфляційні втрати та 3% річних на прострочений основний борг зі сплати лізингових платежів, який існував вже станом на 21.07.2025, само по собі не є відмовою лізингодавця від права на нарахування такої пені, інфляційних втрат та 3% річних, які виникли внаслідок прострочення самим відповідачем-1 сплати лізингових платежів станом на 21.07.2025. Як вже суд зазначав, доказів внесення у встановленому порядку змін до договору лізингу щодо продовження (збільшення) лізингоодержувачу строків для внесення лізингових платежів матеріали справи не містять, а тому укладений між позивачем та відповідачем-2 договір поруки від 21.07.2025 не відміняє та не спростовує факт порушення відповідачем-1 умов договору лізингу у вигляді прострочення сплати лізингових платежів позивачу, яке триває з 14.01.2023.
При цьому відповідно до частини 2 ст.554 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування 1206925,11 грн пені, 1282945,78 грн інфляційних втрат та 396835,33 грн 3% річних за періоди прострочення сплати основного боргу сукупно з 14.01.2023 по 25.09.2025, суд зазначає, що вказані розрахунки позивача відповідають обставинам справи та вищенаведеним правовим нормам, відповідачами не заперечені та не спростовані. У зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача у цій справі про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Аналізуючи доводи відповідача-1 про наявність підстав для зменшення на 90% нарахованих позивачем 3% річних та пені, суд зауважує, що визначене частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних є мінімальною гарантією, що надає кредитору можливість захистити майнові інтереси (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 341/915/16-ц). Тому суд не вбачає підстав для зменшення 3% річних.
Стосовно доводів відповідача-1 про зменшення пені з посиланням на те, що загальний розмір пені та 3% річних, які заявлені до стягнення позивачем з відповідача-1 у цій справі №911/3283/25 та у справі №911/3217/25 між тими сторонами, становить 8964608,44 грн, що, за твердженням відповідача-1, на 130% більше ніж заявлена позивачем до стягнення сума основного боргу у цій справі (3895228, 00 грн), суд зазначає наступне. 
Посилання відповідача-1 на розмір заявленої позивачем до стягнення з відповідача-1 пені у справі №911/3217/25 між тими сторонами суд у цій справі №911/3283/25 відхиляє, оскільки суд у цій справі №911/3283/25 не є компетентним судом для розгляду справи №911/3217/25 і відповідно не може вирішувати питання про наявність або відсутність підстав для зменшення пені, яка заявлена до стягнення у справі №911/3217/25.
Водночас заявлена позивачем у цій справі №911/3283/25 пеня в сумі 1206925,11 грн становить приблизно 31% від суми простроченого та заявленого до стягнення у цій справі основного боргу (3895228,00 грн), при цьому відповідач-1 відповідно до обставин справи тривалий час не сплачував вказаний основний борг, що є істотним порушенням.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
За змістом наведеної норми зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Відповідачем-1 не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності обставин для можливості зменшення розміру пені, в той час як порушення відповідачем-1 умов договору лізингу щодо сплати позивачу винагороди за договором лізингу було тривалим (прострочення понад 60 календарних днів з дня настання строку платежу згідно з договором), що відповідно до умов пункту 11.4 цього договору вважається істотним порушенням сторони лізингоодержувача.
Тому суд прийшов до висновку про відсутність існування виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та зменшення пені, яка заявлена позивачем до стягнення у цій справі.
Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).
Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Згідно з частиною 2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів як солідарних боржників 1206925,11 грн пені, 1282945,78 грн інфляційних втрат та 396835,33 грн 3% річних підлягають задоволенню. Провадження у справі №911/3283/25 в частині позовних вимог про стягнення 3895228,00 грн основного боргу підлягає закриттю згідно з пунктом 2 частини 1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.
Витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 101729,01 грн відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів в загальній сумі 34640,47 грн в рівних частинах з урахуванням розміру задоволених позовних вимог (1206925,11 + 1282945,78 + 396835,33 = 2886706,22 х 0,015 х 0,8 = 34640,47), тобто по 11546,82 грн на кожного з відповідачів (34640,47: 3 = 11546,82).
Доводи позивача про необхідність стягнення з відповідачів судового збору повністю в сумі 101729,01 грн суд відхиляє, оскільки у разі закриття провадження у справі в частині позовних вимог позивач має право заявити клопотання про повернення судового збору, сплаченого ним за відповідну частину позовних вимог, відповідно до пункту 5 частини 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).
Оскільки таке клопотання на момент розгляду справи позивачем суду у цій справі не заявлено, то суд у цьому рішенні суду питання про повернення судового збору (його частини, яка припадає на позовні вимоги, провадження щодо яких підлягає закриттю) позивачу не вирішує. 
Керуючись ст. 2, 4-9, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив:
1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССІТІ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 3895228,00 грн основного боргу, 1206925,11 грн пені, 1282945,78 грн інфляційних втрат та 396835,33 грн 3% річних задовольнити частково. 
2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССІТІ» (09001, Київська обл., м. Біла Церква, бул. Олександрійський, 20, кв. 12, код ЄДРПОУ 32161270), Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС» (09108, Київська обл., м. Біла Церква, просп. Незалежності, 135А, код ЄДРПОУ 42007773) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 9, корп. 1-Ф, код ЄДРПОУ 34539354) 1206925 (один мільйон двісті шість тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн 11 коп. пені, 1282945 (один мільйон двісті вісімдесят дві тисячі дев`ятсот сорок п`ять) грн 78 коп. інфляційних втрат та 396835 (триста дев`яносто шість тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн 33 коп. 3% річних.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССІТІ» (09001, Київська обл., м. Біла Церква, бул. Олександрійський, 20, кв. 12, код ЄДРПОУ 32161270) на користь Приватного акціонерного товариства «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 9, корп. 1-Ф, код ЄДРПОУ 34539354) 11546 (одинадцять тисяч п`ятсот сорок шість) грн 82 коп. витрат зі сплати судового збору.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС» (09108, Київська обл., м. Біла Церква, просп. Незалежності, 135А, код ЄДРПОУ 42007773) на користь Приватного акціонерного товариства «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 9, корп. 1-Ф, код ЄДРПОУ 34539354) 11546 (одинадцять тисяч п`ятсот сорок шість) грн 82 коп. витрат зі сплати судового збору.
5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 9, корп. 1-Ф, код ЄДРПОУ 34539354) 11546 (одинадцять тисяч п`ятсот сорок шість) грн 82 коп. витрат зі сплати судового збору.
6. Закрити провадження у справі №911/3283/25 в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССІТІ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 3895228,00 грн основного боргу згідно з підпунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
7. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 29.05.2026.

Суддя О.О. Третьякова