Справа № 484/650/26 
Провадження № 2/484/831/26 

Рішення 
іменем України

29.04.2026 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Максютенко О.А.
секретар судового засідання Завірюха В.Ю.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську справу в загальному порядку цивільну справу за позовом орану опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на їх утримання
за участі сторін: представника позивача ОСОБА_3 
відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
адвоката представника відповідача ОСОБА_1 – Шаповал В.І. 
встановив 
представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на їх утримання.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обгрунтування позову зазначено, що останнім часом до управління «Служби у справах дітей» Первомайської міської ради надходили скарги на батьків трьох дітей від сусідів та квартальної за неналежне виконання батьківських обов`язків та порушення громадського спокою. Відповідачка ОСОБА_1 бурхливо реагувала на скарги, але висновки робила та прибирала приміщення. Безлад на подвір`ї хати по АДРЕСА_1 , де проживали діти був завжди та не прибирався.
З того часу багатодітна родина перебувала в полі зору соціальних служб, хоча ОСОБА_1 сама працювала в Центрі соціальних служб для дітей сім`ї та молоді, а зараз перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, працюючи в Пенсійному фонді України.
05.01.2026 року до Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області на лінію «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , яка просила забрати малолітніх дітей віком 2,5 та 7 років, в зв`язку з тим, що вона зловживає алкогольними напоями та відмовляється їх виховувати. Батько дітей, зі слів заявниці «наркоманить». В результаті відпрацювання даного повідомлення, донька ОСОБА_7 була евакуйована з дошкільного дитячого закладу №5, донька ОСОБА_8 – евакуйована з будинку бабусі дитини, де вони проживали. Діти були влаштовані до дитячого відділення КНП «ПЦМБЛ». Мати дітей була відсутня в будинку.
Син ОСОБА_9 , разом з батьком повертався з лікарні, де дитина лікувалась, догляд за ним здійснював батько, при цьому батько немає свого житла та житла по найму, ночувати йому з сином не було де. На телефонний дзвінок працівників управління «Служби у справах дітей» він відреагував відразу та повернувся з сином до дитячого відділення лікарні, де вже перебували його дві доньки.
З інформації КНП «Первомайська центральна міська багатопрофільна лікарня» від 05.01.2026 року, малолітні діти ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 при влаштуванні до дитячого відділення були соматично хворі: з гострим бронхітом, гострим аденоїдитами, хронічним тонзилітами в стадії загострення.
ОСОБА_1 відмовилась доглядати за дітьми в закладі охорони здоров`я, догляд за дітьми здійснював батько дітей. 
Через декілька днів мати дітей ОСОБА_1 з`явилась до управління «Служби у справах дітей» та повідомила, що хоче забрати дітей, їй було запропоновано здійснити прибирання будинку та біля нього, створити належні умови для проживання, навчання та відпочинку дітей, забезпечити запас харчових продуктів, та інших продуктів першої необхідності, однак вона відмовилась.
06.01.2026 року управління «Служби у справах дітей» направила повідомлення на адресу Первомайського центру соціальних служб про складні життєві обставини, в яких опинилась багатодітна родина ОСОБА_10 .
Наступне відвідування місця проживання відбулось 08.01.2026 року разом з представником Первомайського центру соціальних служб, які надають соціальні послуги та надано відповідний висновок щодо наявності складних життєвих обставин в родині. Випадок кваліфіковано як екстрений. За результатами інспектування, родину проінформовано про можливість отримання соціальних послуг в Первомайському міському центрі соціальних служб та інших служб для виходу із складних обставин на безоплатній основі.
09.01.2026 року ОСОБА_1 в управлінні «Служби у справах дітей» Первомайської міської ради надала письмові пояснення щодо випадку з вживання алкоголю та відмовою від дітей, просила повернути дітей, алкоголь вживає, дітей в небезпеці не залишає. ОСОБА_9 фактично не жив біля неї, сина вона віддала батькові, знаючи, що в нього не має доходу, власного житла, немає де ночувати та чим кормити дитину, тому дошкільний заклад діти відвідували у любу погоду, хворі, голодні, тому що там їх завжди нагодують, переодягнуть, доглянуть та покладуть відпочивати у чисте ліжко.
З`ясовано, що малолітні діти одночасно відвідували декілька дошкільних закладів. ОСОБА_7 відвідувала ЗДО №5 «Золота Рибка» групу дітей з вадами зору. З подання дошкільного навчального закладу з`ясовано, що дівчинка повідомила, що дома холодно, солодощі вона поїдає в закладі, тому, що дома їх можуть забрати, пластилін дитині не купують, тому що дорого. Працівники закладу бачили ОСОБА_1 у нетрезвому стані, яка ледь трималась на ногах, тому адміністрація закладу звернулась до управління «Служби у справах дітей» з проханням вжити необхідних заходів для вирішення ситуації та усунення умов, які призводять до небезпеки для дітей.
Голова квартального комітету №51 за місцем проживання родини надала пояснення, що від мешканців провулку до квартальної надходили скарги на сварки в родині ОСОБА_10 , неадекватну поведінку батьків по відношенню до малолітніх дітей та відносно один одного. Неодноразово працівники поліції відпрацьовували звернення мешканців будинку. Скарги надходили на крик та плач дітей, коли батьки дітей перебували в стані алкогольного сп`яніння. Діти у перехожих просили їжу і скаржились на те, що вони голодні. Відповідач ОСОБА_2 з сином ОСОБА_9 ночував по покинутих будівлях та по знайомих, тому що ОСОБА_1 з невідомих причин не допускала їх до будинку на ночівлю.
Відповідно до своїх повноважень, управління «Служби у справах дітей» направило лист від 06.01.2026 року на адресу Первомайського центру соціальних служб про складні життєві умови, в яких опинилися діти. Діти були евакуйовані з небезпеки в лікарняний заклад, родина ОСОБА_10 взята на облік управління «Служби у справах дітей», як такі, що опинились в складних життєвих умовах в зв`язку з неналежним виконання батьками батьківських обов`язків. Складні умови проживання дітей у родині ОСОБА_10 були розглянуті на черговому засіданні комісії з питань захисту прав дітей, де було прийнято рішення про негайне відібрання трьох малолітніх дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах. Комісія надала оцінку ситуації в родині – дана сім`я не може бути стабілізуючим фактором для дітей.
Всі обіцянки щодо покращення умов проживання дітей відповідачами не реалізуються, мати ніяким чином не спряє цьому – не працює, не веде домашнє господарство, не підтримує порядок в будинку, не ремонтує комунікації та приміщення. Відповідачі продовжують вести асоціальний спосіб життя, чим створюють реальну загрозу для життя та здоров`я дітей, відсутні належні умови для проживання дітей та їх повернення в родину.
З врахуванням наведеного просить суд відібрати дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без позбавлення їх батьківських прав.
Ухвалою судді від 20.02.2026 року було відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.
12.03.2026 року відповідач ОСОБА_2 та 13.03.2026 року відповідач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання надали відзив на позовні вимоги, де категорично заперечували проти задоволення позовних вимог. В обгрунтування відзиву відповідач ОСОБА_2 зазначив, що в телефонній розмові 05 січня 2026 року спеціаліст служби у справах дітей ВК Первомайської міської ради Кравченко Лариса Львівна повідомила йому: «я їй дітей не віддам», також вона повідомила, що його колишня дружина ОСОБА_1 перебуває в нетрезвому стані, викликала поліцію та попросила забрати дітей, які перебували на той час не поряд з нею. Син ОСОБА_9 на той час був з ним в лікарні, донька ОСОБА_7 була в ЗДО №5, ОСОБА_8 була з бабусею за адресою АДРЕСА_1 . Під час розмови в телефонному режимі ОСОБА_3 пообіцяла прикласти всіх зусиль аби дітей не повернути матері. Зазначив, що мати дітей ОСОБА_11 жодного разу не притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків, викладені факти в позовні заяві перебільшені та не відповідають дійсності. Позовна заява обгрунтована тим, що він перебував в шлюбі з іншою жінкою багато років тому, та його діти проживають з матір`ю дітей а також, що ОСОБА_1 перебувала в іншому шлюбі та має двох дітей, які з нею не проживають, що немає до даного спору ніякого відношення. Зазначив, що він дійсно не має свого житла, однак постійно проживає у своєї рідні, куди приходив із своїм сином. Після розлучення з ОСОБА_12 діти з ним не проживали, він забирав дітей з садочка. Коли він приходив до колишньої дружини провідати дітей, то були випадки коли вони сварились, але при дітях вони ніколи не сварились, загрози дітям вони ніколи не створювали. На даний час він перебуває на військовій службі ЗСУ у військовій частині НОМЕР_1 з березня 2026 року. Вважає, що в колишньої дружини стався нервовий зрив 05 січня 2026 року та вона хотіла йому помститись у зв`язку з чим і зробила той телефонний дзвінок до поліції.
Відповідач ОСОБА_1 в обгрунтування відзиву зазначила, що позовні вимоги позивача обгрунтовані лише зі неправдивих слів, докази взагалі відсутні. Її малолітні діти взяті на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах лише 28 січня 2026 року. Вона ніколи не притягувалась до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Зазначила, що після вилучення дітей їх було влаштовано у відділення КНП ПЦМБЛ 05 січня 2026 року з діагнозами бронхіт, хоча донька ОСОБА_7 була вилучена з дитячого садочка №5, де щодня вранці медична сестра закладу оглядає діток, а син ОСОБА_9 05 січня 2026 року був виписаний з лікарні, де проходив лікування з 26.12.2025 року по 05 січня 2026 року.
Вона як мати завжди дотримувалась рекомендацій лікаря, вчасно проводила щеплення та профілактичні огляди дітей.
На даний час вона не може працювати, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років до 04.12.2026 року. Старші діти відвідували дитячий садочок ЗДО №1 «Ластівка» з серпня 2023 року. Донька ОСОБА_7 з вересня 2025 року почала відвідувати зорову групу ЗДО №5, де вона за призначенням лікаря отримувала зорову апаратну терапію, корекційну роботу. Вона сумлінно займалась досугом дітей, донька майже два роки відвідує гурток танців, перший рік навчається в дитячій школі мистецтв, відвідувала підготовчі курси до школи. Разом з чоловіком вона забезпечувала дітей всім необхідним для їх розвитку та захоплень, брали участь у дитячих святах, батьківських зборах, разом з дітьми виготовляли поробки, діти доглянуті, охайні, розвинуті за віком.
На даний час її колишній чоловік, батько дітей раніше ніде не працював, однак на даний час перебуває на службі в ЗСУ. Щодо негативної характеристики її родини, що надала голова квартального комітету, зазначила, що голова квартального комітету ОСОБА_13 останніх 20 років взаємодіє зі службою у справах дітей ВК Первомайської міської ради, є матір`ю вихователем дитячого будинку сімейного типу та є зацікавленою особою. Викладене в характеристиці не відповідає дійсності. 05 січня 2026 року у неї стався нервовий зрив. Вона пішла з будинку, де проживала з дітьми до будинку, де вона проживала з ними в літку, при цьому дітей з нею не було, там вона вжила алкоголь та в стані сп`яніння зателефонувала в поліцію, повідомила, що втомилась та попросила забрати в не дітей. В скоєному щиро розкаялась. На сьогоднішній день вона зробила генеральне прибирання в будинку та косметичний ремонт та бажає повернути дітей додому. 
27.03.2026 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі, висновок органу опіки та піклування про доцільність відібрання малолітніх дітей у матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_2 від 09.02.2026 року підтримала.
Відповідач ОСОБА_1 просила відмовити в задоволенні позову, зазначила, що щиро шкодує про свій вчинок, просить повернути дітей додому. В будинку за місцем проживання створила належні умови для проживання дітей їх розвитку та відпочинку. Викладене в позові не відповідає дійсності, де знаходяться діти їй не повідомляють, що вважає впливає на психічний стан дітей. Вважає, що дітей вилучили безпідставно. На даний час хвилюється за безпеку дітей.
Відповідач ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, суду пояснив, що 05 січня 2026 року його разом з сином ОСОБА_9 було виписано з лікарні, де він проходив лікування, того дня він мав забрати з дитячого садочка доньку ОСОБА_7 , однак йому зателефонувала працівник «Служби у справах дітей» ОСОБА_14 та повідомила про те, що сина ОСОБА_9 необхідно негайно привезти до служби. 
Заслухавши пояснення учасників справи, свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 29.06.2018 року, серії НОМЕР_3 від 29.07.2020 року, серії НОМЕР_4 від 29.12.2023 року.
У судовому засіданні також встановлено, що 05.01.2026 року до РВП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , яка просила у неї забрати малолітніх дітей віком 2,5 та 7 років, в зв`язку з тим, що вона зловживає спиртними напоями та відмовляється їх виховувати. Батько дітей, зі слів заявниці «наркоманить». 
05.01.2026 року працівниками «Служби у справах дітей» з працівниками поліції було зроблено виїзд за місцем перебування ОСОБА_1 АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації про проведення 05.01.2026 року рейду «Діти вулиці» спеціалістом сектору захисту прав, свобод та законних інтересів дітей управління «Служби у справах дітей» Л.Пасічнік було встановлено, що при виїзді на місце перебування ОСОБА_1 АДРЕСА_2 було встановлено, що дітей з нею не було, вона була в стані алкогольного сп`яніння, було встановлено, що за даною адресою діти не проживали. Діти проживали в її матері бабусі ОСОБА_18 по АДРЕСА_1 . На той час молодша дитина ОСОБА_8 перебувала в будинку бабусі, середня ОСОБА_7 була в дитячому дошкільному закладі №5, а старший син ОСОБА_9 був з батьком.
В судовому засіданні встановлено, що дітей було вилучено: ОСОБА_8 з будинку бабусі, ОСОБА_7 з дитячого садочка, а ОСОБА_9 привіз батько сам. Дітей було поміщено до КП ПЦМБЛ на лікування, з дітьми залишився батько ОСОБА_2 .
Відповідно до виписок із медичних карт №76/62, 79/101,77/63 діти ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 перебували на стаціонарному лікуванні в КП ПЦМБЛ за направленням «Служби у справах дітей» з 05.01.2026 року по 29.01.2026 року з діагнозом гострий бронхіт, гострий аденоїдит, гіпертрофія мигладеків.
Також, матеріали справи містять медичну довідку КП ПЦМБЛ від 05.01.2026 року, що ОСОБА_5 перебував на лікуванні з діагнозом обструктивний бронхіт з 26.12.2025 року по 05.01.2026 року.
06.01.2026 року управління «Служби у справах дітей» повідомила до Первомайського центру соціальних служб про сім`ю ОСОБА_10 , яка проживає по АДРЕСА_1 , яка перебуває у складних життєвих обставинах. Вказане повідомлення містить інформацію, що матері ОСОБА_1 надано термін до 08.01.2026 року для створення належних умов для проживання дітей, запропоновано надати акт оцінки потреб родини та висновок. 
09.01.2026 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою, про те, що вона шкодує про свій вчинок та просить повернути їй дітей від виховання своїх дітей не відмовляється.
Суд зазначає, що зміст даної заява в позовній заяві позивачем викладена по іншому, та не відповідає її дійсному змісту, містить інформацію що не викладено в заяві тобто є надуманою позивачем.
Відповідно до акту обстеження умов проживання проведено обстеження 08.01.2026 року та встановлено, що родина проживає в приватному буднику з трьох кімнат. Будинок обнесений парканом. Опалення газове. В помешканні часткові зручності. У всіх кімнатах потрібен косметичний ремонт. Кімнати вмебльовані меблями радянського зразка. В помешканні неприємний запах. Дитячі речі брудні та складені в пакети, якищах, шафі, столі. Наявний холодильник, газова плита, ноутбук, старий холодильник, невпорядковане старе взуття та іграшки дітей. Двір біля будинку не придбаний. Санітарно-гігієнічний стан помешкання незадовільний.
Судом також встановлено, що малолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_7 постійно відвідують дошкільні заклади, за характеристиками яких дітей приводить мати, бабуся та батько. Діти комунікабельні, одягнуті, чисті. На зауваження вихователів батьки реагують та виправляють ситуації.
Доньці ОСОБА_7 придбано матір`ю дороговартісті окуляри, вона любить ліпити та малювати, чим її забезпечує мати. Дівчинка ходить до шкоди мистецтв та має позитивну характеристику.
З довідки адміністрації КП ПЦМБЛ від 30.01.2026 року №257 встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своєчасно відвідували лікарів на огляди, виконували рекомендації по лікуванню та щепленню, діти здорові. В 2025 році ОСОБА_9 проходив лікування, діагноз гострий бронхіт.
13.01.2026 року спеціалістом Первомайського центру соціальних служб було складено акт оцінки потреб сім`ї ОСОБА_10 , що проживає по АДРЕСА_1 , та зроблено висновок оцінки потреб сім`ї, де зазначено, що родина проживає в даному будинку з трьох кімнат з газовим опаленням та водопостачанням, туалет в будинку. В помешканні не дотримано санітарно-гігієнічних норм, безлад, бруд. Запас продуктів відсутній. Для дітей наявні окремі спальні місця. Територія навколо помешкання захаращена старими речами, поламаними іграшками. Рекомендовано провести генеральне прибирання помешкання та території навколо будинку. Родину проінформовано про можливість отримати соціальні послуги центру соціальних служб на безоплатній основі.
03.02.2026 року рішенням №45 ВК Первомайської міської ради було прийнято про негайне відібрання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з неналежними умовами проживання та листом від 04.02.2026 року повідомлено окружну прокуратури про негайне відібрання дітей.
09.02.2026 року ВК Первомайської міської ради Миколаївської області прийнято висновок №993/3.1-25 про доцільність відібрання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_17 у їх батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що 05.01.2026 року за повідомленням з Первомайського РВП ГУНП з працівниками поліції виїхала на свою дільницю по АДРЕСА_2 . По приїзду була виявлена ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, було видно, що в будинку діти не проживали. За місцем проживання матері ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 було встановлено, що там знаходилась разом з бабусею малолітня ОСОБА_8 . В будинку було тепло але брудно. Були наявні дитяті речі, іграшки, підручники, ліжка. В телефонному режимі спеціаліст «Служби у справах дітей» ОСОБА_14 повідомила їй, щоб та вилучила малолітню дитину, що вона і зробила. Другу дитину було вилучено з дитячого садочка. Дітей помістили разом з батьком до КП ПЦМБЛ.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_20 суду пояснила, що проводила обстеження умов проживання в будинку родини ОСОБА_10 , та було встановлено що в будинку брудно, однак наявні дитячі речі як чисті так і брудні, дитячі ліжка, речі для навчання, на кухні був подерта підлога та обдерті стіни. 
В судове засідання відповідачка надала ряд фотокарток на підтвердження зміни обставин, що були причиною вилучення дітей на яких зафіксовано, що в будинку чисто та кімната облаштована для проживання дітей, наявні дитячі ліжка, підручники, стіл, ноутбук, дитячі речі складено. Прибудинкова територія прибрана. Відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 02.03.2026 року. Відповідач ОСОБА_1 перебуває у соціальній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22.02.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , є провідним спеціалістом відділу з питань призначення, перерахунків та виплати пенсій №1 Первомайського об1єднаного управління ПФ України Миколаївської області.
Відповідно до довідок №97 та №98 від 11.03.2026 року від лікаря-нарколога з психо-наркологічного диспансера, відділення КНП «ПЦМБЛ» відповідачі не перебувають на обліку у лікаря нарколога чи психіатра.
Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування.
Згідно з п. п. 2-5 ч. 1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.
Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).
З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання.
Аналізуючи доводи представника позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дітей від матері та батька в частині наявності загрози здоров`ю та життю малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , судом відзначається, що зазначені обставини не мали місце на момент подання позову до суду, на не встановлені під час розгляду справи, що встановлено дослідженими в судовому засіданні доказами, поясненнями учасників справи. 
Посилання в позовні заяві представника позивача на те, що останнім часом до управління «Служби у справах дітей» Первомайської міської ради надходили скарги на батьків трьох дітей від сусідів та квартальної за неналежне виконання батьківських обов`язків та порушення громадського спокою нічим не підтверджено.
Крім того, представником позивача суду не надано доказів з якого ж часу багатодітна родина ОСОБА_10 перебувала в полі зору соціальних служб, як зазначено в позовній заяві.
Суд вважає, що сам факт звернення представника позивача до суду з позовом до відповідачів про відібрання дітей у матері, батька та тимчасове влаштування дітей, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідачів змінити ставлення до виховання дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі та більш активної участі матері у їх вихованні. Що й було встановлено судом на час розгляду справи та ухвалення рішення.
Суду не надано позивачем доказів того, що виправити ситуацію: прибирання будинку та прибудинкової території, де проживають діти можливо лише шляхом застосування такої крайньої міри як відібрання дітей у матері та батька.
Наявної загрозі здоров`ю та життю дітей, судом не встановлено.
При цьому, під час судового засідання відповідачі бажали повернути дітей, усвідомили свою поведінку та дії, що вказує на усвідомлення ними необхідності належного виконання своїх батьківських обов`язків, та, більш того, з наданих ними пояснень вбачається, що на даний час відповідачі ведуть активну роботу над усуненням можливих недоліків у вихованні дітей та тих обставин, які призвели до відібрання у них дітей, про що свідчать досліджені судом докази.
Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані її сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Таким чином, з наданих учасниками справи та досліджених в судовому засіданні доказів суд встановив, що станом на день вирішення питання про відібрання малолітніх дітей від матері та батька відсутні підстави для відібрання дітей. При цьому суд виходить з наступного.
Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.
Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання.
Суд виходить з того, що найкращим для малолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , є їх проживання в рідній сім`ї, і більш того, відібрання дітей у матері та батька, при встановлених під час судового розгляду конкретних обставинах, що існують на даний час, не відповідає інтересам дітей.
Суд також враховує, що поведінка відповідачів змінилась, вони зробили для себе висновки, бажають і надалі виконувати батьківські обов`язки, мають любов до своїх дітей, і демонструють своїм ставленням дійсне бажання жити з дітьми та опікуватись ними.
Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дітей посилається представник позивача, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідачів, а також враховуючи, що відібрання дітей від матері та батька може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, - суд не вбачає підстав для відібрання малолітніх дітей, у матері та батька, без позбавлення батьківських прав, на даний час та вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам дітей, на підставі чого відсутні підстави для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 150-155, 170, 171 СК України, ст. ст. 12, 81, 89, 141, 229, 258, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив
у задоволенні позовних вимог органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на їх утримання відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 30.04.2026 року.

Суддя: