П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 558/571/25
Провадження № 22-ц/4815/548/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.
секретар судового засідання Пиляй І.С.

учасники справи:
позивач: керівник Дубенської окружної прокуратури Рівненської області в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Рівненській області та Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області 
відповідач: ОСОБА_1 

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2025 року, ухвалене в складі судді Олексюк А.О., дата складання повного тексту рішення 09 грудня 2025 року, у справі №558/571/25

в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року Керівник Дубенської окружної прокуратури Рівненської області в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Рівненській області та Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок незаконного вилову водних біоресурсів. 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 04.03.2025 в ранню пору доби, маючи умисел на незаконне зайняття водним добувним промислом, прибув на ділянку берегу річки «Стир», що в с. Лопавше Дубенського району Рівненської області, та будучи обізнаним про встановлений чинним законодавством порядок здійснення рибного добувного промислу, маючи кримінально протиправний умисел, направлений на здійснення незаконного добувного промислу на річці «Стир», вирішив здійснити вилов водних біоресурсів, а саме рака річкового у кількості 81 особину, чим заподіяв майнову шкоду державі в особі Демидівської селищної ради Рівненської області в сумі 269 892, 00 грн, що у сукупності з критеріями перевищення встановлених лімітів вилову, вилову в період заборони вилову раків та розміру шкоди, становить істотну шкоду.
Вказує, що розмір заподіяних збитків встановлено висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні № 12025186160000035 від 04.03.2025.
Ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 17.07.2025 у справі № 558/319/25 обвинуваченого ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та на підставі ч. 1 ст. 47 КК України та передано на поруки громадської організації «Млинівський спортивний футбольний клуб Іква 2012» за їхнім клопотанням за умови, що ОСОБА_1 протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру, не порушуватиме громадського порядку та буде активно працювати за напрямком належного утримання, облагородження спортивних майданчиків, футбольних полів на території Млинівської об`єднаної територіальної громади.
Враховуючи, що ОСОБА_1 в добровільному порядку не відшкодовано шкоду, завдану навколишньому природному середовищу, вважає, що наявні всі підстави до її стягнення в судовому порядку.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області шкоду, завдану навколишньому природному середовищу в сумі 269 892, 00 грн, які перерахувати до спеціального фонду місцевого бюджету Демидівської селищної ради ТГ ГУК у Рівн.обл./Демидів.сел.тг/24062100 38012494 Казначейство України (ел.адм.подат.) UA668999980333179331000017449 грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, з подальшим перерозподілом до бюджетів відповідних рівнів.
Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2025 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області (адреса: вул. Миру, 19, селище Демидівка, Дубенський район, Рівненська область, 35200, ЄДРПОУ 04386321) шкоду, завдану навколишньому природному середовищу в сумі 269892, 00 грн (двісті шістдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто дві грн), які перерахувати до спеціального фонду місцевого бюджету Демидівської селищної ради ТГ ГУК у Рівн.обл./Демидів.сел.тг/24062100 38012494 Казначейство України (ел.адм.подат.) UA668999980333179331000017449 грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, з подальшим перерозподілом до бюджетів відповідних рівнів.
Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2698 (дві тисячі шістсот дев`яносто вісім) гривень 92 копійки.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області шкоду, завдану навколишньому природному середовищу в сумі 59976,00 грн. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не дослідив, що фактична шкода настала лише щодо частини водних біоресурсів, при цьому її незворотність висновком експертизи не підтверджена, а розрахунок збитків здійснено за таксами, які мають умовний характер та не свідчать про реальну втрату біоресурсів. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, хоча й констатував, однак належним чином не врахував те, що відповідач є батьком трьох малолітніх дітей, здійснює опіку над недієздатною особою з інвалідністю І групи з дитинства, а його єдиним джерелом доходу є пенсія.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу — без задоволення.
До початку судового засідання представник відповідача адвокат Пасічник Ю.О. подав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки відповідач захворів, а він перебуває у відпустці.
Клопотання не підлягає до задоволення з таких підстав.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність відповідача та його представника, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.03.2025 близько 11:00 год шляхом ручного збору незаконно добув із річки Стир, що в с. Лопавше Дубенського району Рівненської області, водні біоресурси, а саме раків річкових у кількості 81 особини.
Вказані дії відповідач вчинив без відповідного дозволу на вилов, умисно та протиправно, у період заборони вилову раків (період виношування ікри та першої линьки річкових раків), який тривав з 01.12.2024 по 30.06.2025 включно та був установлений наказом Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Рівненській області № 74 від 25.11.2024 «Про затвердження термінів заборони на лов річкових раків у рибогосподарських водних об`єктах Рівненської області в період їх природного відтворення та першої линьки у 2024–2025 роках», чим порушив вимоги підпункту 5 пункту 4 розділу IV Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 700 від 19.09.2022, а також ст.ст. 27, 63 Закону України «Про тваринний світ».
Розмір заподіяних збитків встановлено висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні № 12025186160000035 від 04.03.2025 року.
Ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 17.07.2025 у справі № 558/319/25 обвинуваченого ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та на підставі ч. 1 ст. 47 КК України та передано на поруки громадської організації «Млинівський спортивний футбольний клуб Іква 2012» за їхнім клопотанням за умови, що ОСОБА_1 протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру, не порушуватиме громадського порядку та буде активно працювати за напрямком належного утримання, облагородження спортивних майданчиків, футбольних полів на території Млинівської об`єднаної територіальної громади.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Статтею 6 Конституції України встановлено, що забезпечення екологічної безпеки та підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (стаття 13 Конституції України).
Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Згідно з пунктом «б» частини першої статті 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.
У Законі України «Про тваринний світ» передбачено, що: об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, є: дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі, молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі (абзац другий частини першої статті; громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу (абзац п`ятий частини другої статті 10); відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища (абзац четвертий частини другої статті 63).
Частиною першою статті 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» встановлено, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України.
Згідно Наказу Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 квітня 1999 року за № 269/3562 «Про затвердження Правил любительського і спортивного рибальства та Інструкції про порядок обчислення та внесення платежів за спеціальне використання водних живих ресурсів при здійсненні любительського і спортивного рибальства», чинного на час виникнення спірних правовідносин, забороняється лов раків у нерестовий період, під час линьки і виношування ікри, а також у темну пору доби (пізніше години від заходу сонця та раніше години до його сходу) із застосуванням підсвічування. Терміни заборони на лов раків установлюються місцевими органами рибоохорони та доводяться до відома населення через засоби масової інформації (пункт 4.5.).
Відповідно до підпункту 3.15, пункту 6.3 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15 лютого 1999 року, зареєстрованих Міністерством юстиції України 28 квітня 1999 року за № 269/3562, заборонений лов водних живих ресурсів із застосуванням, зокрема, промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань; застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від відшкодування в повному обсязі збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення цих Правил рибальства.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 10 Закону України «Про тваринний світ» громадяни відповідно до закону зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.
Згідно зі статтею 63 Закону України «Про тваринний світ» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Відповідно до статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, така позиція узгоджується з висновками викладеними в постанові Верховного суду від 29 вересня 2023 року у справі № 537/1/23.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачів у цій справі покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, що ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 17.07.2025 у справі № 558/319/25 обвинуваченого ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та на підставі ч. 1 ст. 47 КК України та передано на поруки громадської організації «Млинівський спортивний футбольний клуб Іква 2012» за їхнім клопотанням за умови, що ОСОБА_1 протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру, не порушуватиме громадського порядку та буде активно працювати за напрямком належного утримання, облагородження спортивних майданчиків, футбольних полів на території Млинівської об`єднаної територіальної громади.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зробила правові висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 травня 2022 року № 575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», затверджені такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування чи знищення об`єктів тваринного світу, пошкодження або знищення їх жител та споруд, місць перебування і розмноження; установлено, що індексація затверджених цією постановою такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду підприємствами, установами, організаціями та громадянами проводиться згідно з Порядком проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що додається.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач порушив законодавство про охорону навколишнього природного середовища шляхом незаконного добування водних живих ресурсів, чим спричинив матеріальну шкоду в розмірі 269892, 00 грн, яка доведена належними та допустимими доказами та підлягає стягненню з відповідача.
Такий висновок суду відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який повно та всебічно перевірив докази надані сторонами.
Відповідно підпункту 3.15, пункту 6.3 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15 лютого 1999 року, зареєстрованих Міністерством юстиції України 28 квітня 1999 року за № 269/3562, заборонений лов водних живих ресурсів із застосуванням, зокрема, промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань; застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від відшкодування в повному обсязі збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення цих Правил рибальства.
Відомостей про відшкодування шкоди на момент розгляду справи в суді матеріали справи не містять.
За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт порушення відповідачем норм природоохоронного законодавства та заподіяння внаслідок цього збитків водним ресурсам, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку повністю відшкодувати шкоду, завдану незаконним виловом водних біоресурсів.
Посилання відповідача на скрутний майновий стан саме по собі не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, оскільки деліктне зобов`язання виникає з факту заподіяння шкоди та припиняється лише її належним відшкодуванням потерпілому у повному обсязі. 
При цьому судом надана належна правова оцінка розрахунку завданої шкоди, який проведена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 травня 2022 року № 575 та не спростований відповідачем.
Доводи апеляційної скарги, про те, що на момент розгляду справи реальних збитків рибному господарству не нанесено, оскільки всі раки були живі та випущені в природне середовище, колегія суддів відхиляє, оскільки аналіз наведених вище правових норм у галузі охорони навколишнього середовища дає підстави для висновку про те, що вилучення водних біоресурсів, у тому числі й раків, із середовища їх перебування є окремим видом правопорушення, за яке передбачена матеріальна відповідальність у виді відшкодування шкоди згідно визначених розмірів (такс), при цьому для настання відповідальності не має значення чи повернуто незаконно вилучений (добутий) біоресурс у середовище свого перебування, чи ні.
Отже, шкода спричиняється не виключно знищенням об`єктів тваринного світу, а також у випадку незаконного вилучення об`єктів тваринного світу з природного середовища, незаконного добування.
Тому апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 16 червня 2026 року. 

Головуючий : Гордійчук С.О.
Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.