ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" червня 2026 р. Справа№ 910/14348/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А. 
Барсук М.А. 

при секретарі судового засідання Муковоз В.І.,
за участю представників:
від позивача - Дєлов В.В.,
від відповідача - Ковальчук Ю.О.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/14348/25 (суддя Балац С.В., повне рішення складено 13.02.2026) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ГОЛДЕН КІЗ" до Державного підприємства "Гарантований покупець" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Гарантований покупець") про стягнення 5 340 682,96 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ГОЛДЕН КІЗ"звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 5 340 682,96 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором в частині своєчасної та повної сплати вартості поставленої позивачем електроенергії, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/14348/25 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 5.340.682 (п`ять мільйонів триста сорок тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 96 коп., витрати на правову допомогу в сумі 120.000 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 80.110 (вісімдесят тисяч сто десять) грн. 24 коп.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення по даній справі виходив з доведеності позивачем обставин невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань з оплати, отриманої електроенергії. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Скаржник вказує на положення п. 11.4 Порядку № 641 та зазначає про недоотримання від Національної енергетичної компанії "Укренерго" коштів, в результаті чого відповідач не може своєчасно виконати свої зобов`язання, зокрема, перед позивачем.
Окрім наведеного, апелянт посилається на наявність у нього права на зменшення рівня розрахунків у зв`язку з тим, що у позивача перед ним наявна заборгованість за послугу з відшкодування частки вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця.
Також, апелянт в апеляційній скарзі вказує про те, що стягнута судом сума витрат неспівмірна зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та ціною позову.
В судовому засіданні представник апелянта - відповідача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, з наступних підстав.
10 лютого 2020 р. між позивачем та відповідачем укладено договір №193/01/20 (далі - Договір).
Відповідно до пункту 1.1. Договору, продавець за «зеленим» тарифом (позивач) зобов`язується продавати, а гарантований покупець (відповідач) зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок).
Умовами пунктів 2.4, 2.5 Договору, погоджено, що продавець за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені Регулятором, у національній валюті України. Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку, на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.
Згідно до пунктів 3.1., 3.2 Договору, обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку. Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.
Відповідно до п. 8.3. Порядку, фактичний обсяг відпущеної/відібраної продавцем електричної енергії визначається в кожному розрахунковому місяці, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору.
Зокрема, щомісяця сторони складають акти купівлі-продажу електроенергії, якими визначають фактичний обсяг виробленої та проданої електроенергії та загальну вартість, яка підлягає оплаті.
Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку (п. 3.3. Договору).
30 вересня 2022 року Позивачем та Відповідачем було підписано акт купівлі - продажу електроенергії за вересень 2022 року (копія акту додається). 30 квітня 2024 року було підписано акт коригування до акту купівлі-продажу електроенергії за Вересень 2022 року.
Відповідно до Акту коригування відповідачем було здійснено купівлю електроенергії у позивача у загальному обсязі 1 874 169,000 кВт*год на загальну суму 8 897 055,07 грн. з ПДВ.
Відповідач цей обов`язок виконав частково та з простроченням, сплативши:
15.09.2022 року на суму 2 113 662,56 грн. з ПДВ;
26.09.2022 року на суму 2 102 145,19 грн. з ПДВ;
30.09.2022 року на суму 1 656 338,14 грн. з ПДВ.
Загалом, з урахуванням авансових платежів, відповідач сплатив позивачу за вересень 2022 року - 5 872 145,89 грн.
31 жовтня 2022 року Позивачем та Відповідачем було підписано акт купівлі - продажу електроенергії за жовтень 2022 року.
Відповідно до Акту відповідачем було здійснено купівлю електроенергії у позивача у загальному обсязі 1 802 657,000 кВт*год на загальну суму 10 040 655,28 грн. з ПДВ.
Відповідач цей обов`язок виконав частково та з простроченням, сплативши:
14.10.2022 року на суму 2 935 852,73 грн. з ПДВ;
25.10.2022 року на суму 3 172 520,18 грн. з ПДВ;
31.10.2022 року на суму 1 432 678,34 грн. з ПДВ;
31.01.2023 року на суму 516 585,96 грн. з ПДВ;
11.07.2024 року на суму 124 133,68 грн. з ПДВ.
Загалом, з урахуванням авансових платежів, відповідач сплатив позивачу за жовтень 2022 року - 8 181 770,89 грн.
30 листопада 2022 року Позивачем та Відповідачем було підписано акт купівлі-продажу електроенергії за листопад 2022 року.
Відповідно до Акту відповідачем було здійснено купівлю електроенергії у позивача у загальному обсязі 667 102,000 кВт*год на загальну суму 3 715 704,77 грн. з ПДВ.
Відповідач цей обов`язок виконав частково сплативши:
15.11.2022 року на суму 1 595 753,26 грн. з ПДВ; 
21.11.2022 року на суму 84 482,09 грн. з ПДВ;
25.11.2022 року на суму 1 426 705,01 грн. з ПДВ;
30.11.2022 року на суму 151 875,02 грн. з ПДВ.
Загалом, з урахуванням авансових платежів, відповідач сплатив позивачу за листопад 2022 року - 3 258 815,38 грн.
31 грудня 2024 року між Позивачем та Відповідачем було підписано акт звірки розрахунків.
Вказаним актом Відповідач визнав заборгованість за вересень 2022 року в сумі 3 024 909,18 грн., за жовтень 1 858 884,39 грн. та за листопад 2022 року в сумі 456 889,39 грн.
Внаслідок неналежного виконання умов Договору у відповідача утворився борг на суму 5 340 682, 96 грн за період вересень - листопад 2022.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог, задовольнив позов. 
Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з пунктом 11.4 Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює держане регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24.01.2024 № 178) гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги з забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою № 946 від 15.05.2024 р. затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої відповідачу у вересні 2022 року у розмірі 727 557 668,53 грн (без ПДВ), у жовтні 2022 року у розмірі 844 011 507,76 грн (без ПДВ), у листопаді 2022 року у розмірі 327 206 881,45 грн (без ПДВ).
Як вже було вказано, відповідач неналежно виконував свої зобов`язання щодо оплати електричної енергії у зв`язку з чим, у нього утворився борг в сумі 5 340 682, 96 грн. 
Апелянт, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається в апеляційній скарзі на положення п. 11.4 Порядку № 641 та вказує про недоотримання від Національної енергетичної компанії "Укренерго" коштів, в результаті чого відповідач не міг своєчасно виконати свої зобов`язання, зокрема, перед позивачем.
Суд, стосовно вказаного зазначає наступне. 
Згідно п. 11 Порядку № 641 при визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за "зеленим" тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до Договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Так, правовідносини, які виникають за договором купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом, та правовідносини, які виникають за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, незважаючи на їхню пов`язаність, є самостійним зобов`язаннями, з самостійними предметами та суб`єктами. 
Ні Договір, ні Порядок не містять умов та правил, які би визначали стан виконання гарантованим покупцем обов`язків за Договором в залежності від виконання приватним акціонерним товариством Національна енергетична компанія "Укренерго" обов`язків за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.
При цьому, умова про те, що для здійснення остаточного місячного платежу враховується сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до Договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, не пов`язує настання строку виконання гарантованим покупцем зобов`язання з оплати електричної енергії з надходженням коштів від ОСП.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо настання строку виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати електричної енергії за "зеленим" тарифом та задоволення позову щодо стягнення основного боргу.
Стосовно посилань скаржника на наявність у нього права на зменшення рівня розрахунків у зв`язку з тим, що у позивача перед ним наявна заборгованість за послугу з відшкодування частки вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця, слід зазначити наступне.
Так, суд відхиляє в даному контексті доводи апелянта щодо необхідності застосування приписів постанови НКРЕКП від 3 квітня 2024 року №652 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», якою абзац 3 підпункту 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року №332 викладено у такій редакції: «Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення», - з огляду на те, що положення вказаної постанови жодним чином не звільняють Підприємство від обов`язку здійснення ним повної оплати придбаної електричної енергії за відповідними договорами.
Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що норма абзацу 3 підпункту 13 пункту 1 Постанови № 332, якою відповідачу надано право зменшити рівень розрахунків із продавцем електричної енергії за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, може бути застосована у позапроцесуальному порядку, зокрема, шляхом укладення відповідного правочину, в результаті якого відбулося б зарахування зустрічних однорідних вимог й у позивача відпали б підстави позову у відповідній частині.
Так само, у разі наявності у позивача заборгованості перед відповідачем, останній не був позбавлений права й можливості заявити відповідні вимоги в межах цієї справи шляхом пред`явлення зустрічного позову. Однак, таким процесуальним правом відповідач не скористався.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо настання строку виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати електричної енергії за "зеленим" тарифом та задоволення позову про стягнення основного боргу.
Стосовно присудженої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 120 000 грн колегія суддів зазначає наступне. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 120 000 грн заявник надав: Договір про надання правової допомоги від 01.01.2025 № б/н, укладений між позивачем та адвокатським бюро "ДЄЛОВ ТА ПАРТНЕРИ"; акти приймання-передачі послуг на загальну суму 120.000,00 грн., а саме: від 18.09.2025 № б/н на суму 40.000,00 грн., від 22.10.2025 № б/н на суму 40.000,00 грн. та 17.11.2025 на суму 40.000,00 грн., а також платіжні інструкції про сплату таких сум.
Згідно акту приймання-передачі послуг від 18.09.2025 АБ було надано, а Клієнтом прийнято наступні послуги:
правова допомога за вересень 2025 року: підготовка позовної заяви зі стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ГОЛДЕН КІЗ" заборгованості в частині оплати поставленої позивачем електричної енергії за вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року.
Вартість послуг складає 40 000 грн.
Згідно акту приймання-передачі послуг від 22.10.2025 АБ було надано, а Клієнтом прийнято наступні послуги:
правова допомога за жовтень 2025 року: підготовка позовної заяви зі стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ГОЛДЕН КІЗ" заборгованості в частині оплати поставленої позивачем електричної енергії за вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року.
Вартість послуг складає 40 000 грн.
Згідно акту приймання-передачі послуг від 17.11.2025 АБ було надано, а Клієнтом прийнято наступні послуги:
правова допомога за листопад 2025 року: підготовка позовної заяви зі стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ГОЛДЕН КІЗ" заборгованості в частині оплати поставленої позивачем електричної енергії за вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року.
Вартість послуг складає 40 000 грн.
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Наведене вище повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. 
Одночасно, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі №920/39/20.
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, Верховний Суд вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). 
Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
Суд апеляційної інстанції, оцінивши витрати позивача з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, відповідність цієї суми критеріям реальності і розумності, а також доведеність позивачем у відповідності до вимог статті 74 ГПК України викладених ним обставин стосовно надання адвокатом послуг на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ГОЛДЕН КІЗ" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 120 000 грн не відповідають вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору (критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України). 
Так, враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, слід зазначити, що визначений позивачем розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співмірності і становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. 
Колегія суддів враховує, що надані позивачем три акти приймання-передачі послуг правничої допомоги стосуються надання однієї і тієї ж послуги - складання позовної заяви у вересні, жовтні та листопаді 2025 року.
Суд вважає, що витрачений час на надання послуги по складанню позовної заяви обсягом 5 арк не відповідає критерію реальності.
Судом встановлено, що фактично адвокатом позивачу було надано послугу по складанню позовної заяви та участі у 3 судових засіданнях, одне з яких не відбулося з причин технічного збою в роботі підсистеми ВКЗ. 
Отже, на переконання колегії суддів, розумним та співмірним розміром витрат на послуги адвоката у даному спорі є 30 000 грн.
З урахуванням наведених вище обставин оскаржуване рішення підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу.
В решті рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/14348/25 залишається без змін.
Стосовно судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що оскільки при оскарженні рішення в частині розподілу судових витрат, судовий збір не підлягає сплаті, а решта вимог апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/14348/25 задовольнити частково. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/14348/25 змінити в частині присудженої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу.
3. Викласти пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/14348/25 в наступній редакції:
Стягнути з державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" (Україна, 01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ СИМОНА ПЕТЛЮРИ, будинок 27, ідентифікаційний код: 43068454) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ГОЛДЕН КІЗ" (Україна, 49083, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОСПЕКТ СЛОБОЖАНСЬКИЙ, будинок 29, ідентифікаційний код: 42204907) заборгованість в сумі 5.340.682 (п`ять мільйонів триста сорок тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 96 коп., витрати на правову допомогу в сумі 30.000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 80.110 (вісімдесят тисяч сто десять) грн. 24 коп.
4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/14348/25 залишити без змін.
5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.
6. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 29.06.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук