ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-49, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2026	 	Справа № 904/6344/20 (904/2010/26)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Камші Н.М., розглянувши справу судді 

за позовом Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роднор", м. Дніпро 
про стягнення заборгованості за договором оренди майна № 13/05 від 13.05.2021 у загальному розмірі 158 838,47 грн. 

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

У провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/6344/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на стадії санації боржника, введеної ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2023. 
Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роднор" (далі - відповідач), в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором оренди майна № 13/05 від 13.05.2021 у загальному розмірі 158 838,47 грн., яка складається з наступних сум: 86 040,28 грн. - основний борг, 15 027,24 грн. - пеня, 47 474,09 грн. - інфляційні втрати та 10 296,86 грн. - 3% річних.
Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Здійснивши аналіз ціни позову, предмета та підстав позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, значення для суспільного інтересу, суд дійшов висновку, що цей спір є малозначним і має розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 постановлено про наступне:
- прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи № 904/6344/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та відкрито провадження у справі;
- вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами;
- запропоновано відповідачу: подати протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву та документи в обґрунтування заперечень; надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів; надати до суду документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву та доданих до нього документів позивачу;
- запропоновано позивачу: протягом 10 днів з дня одержання відзиву на позовну заяву надати до суду відповідь на відзив на позовну заяву, яка має відповідати вимогам 166 ГПК України, в якій викласти свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення; надіслати відповідачу копію відповіді на відзив та доданих до неї документів, надати до суду документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив відповідачу. 
- запропоновано відповідачу: протягом 10 днів з дня одержання відповіді на відзив надати до суду заперечення, які мають відповідати вимогам ст. 167 ГПК України;
- на виконання вимог частини 7 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Роднор" про обов`язок, встановлений частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, зареєструвати свій електронний кабінет через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему, що забезпечує обмін документами.
04.05.2026 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких позивач просить врахувати наявність реквізитів рахунку товариства, які викладені у даних поясненнях. 
Суд відзначає, що позивач та відповідач повідомлені про розгляд справи судом належним чином, що вбачається з наступного. 
Щодо позивача - ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.04.2026 доставлена до електронного кабінету позивача - 17.04.2026, що підтверджується залученими до матеріалів справи довідками про доставку електронного листа (а.с. 35-36).
Щодо відповідача - копію ухвали про відкриття провадження у справі від 16.04.2026 було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу товариства, яка відповідає відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Поштове відправлення, яким суд направляв копію ухвали відповідачеві, повернуто підприємством поштового зв`язку АТ "Укрпошта" із зазначенням у відповідній довідці про причини повернення/досилання "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 39-41). 
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії суд направив стороні за належною адресою, тобто адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою реєстрації, вказаною в Єдиному державному демографічному реєстрі чи повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).
У контексті викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином, у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України, повідомлений про розгляд даної справи. 
Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, суд розглядає справу за наявними матеріалами. 
Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Отже, враховуючи приписи ч. 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2021 відкрито провадження у справі № 904/6344/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". На даний час провадження у справі перебуває на стадії процедури санації боржника, введеної ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2023. 
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати.
Частиною 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. В силу приписів частини 2 вказаної статті господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.
У відповідності до вказаних положень закону Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до суду з позовом в межах справи про банкрутство № 904/6344/20 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роднор" про стягнення заборгованості за договором оренди майна № 13/05 від 13.05.2021 у загальному розмірі 158 838,47 грн., яка складається з наступних сум: 86 040,28 грн. - основний борг, 15 027,24 грн. - пеня, 47 474,09 грн. - інфляційні втрати та 10 296,86 грн. - 3% річних.
З матеріалів справи вбачається, що 13.05.2021 між Дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Роднор" (далі - орендар, відповідач) був укладений договір оренди майна № 13/05 (далі - договір, а.с. 15-18), за умовами пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування наступне майно: Асфальто - змішувальна установка ДС-185, інвентарний № 286, яка знаходиться у володінні орендодавця та розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петропавлівський район, с. Миколаївка (далі - майно), вартість якого визначена згідно з незалежною оцінкою і становить станом на 28.03.2021 - 650 000,00 грн. без ПДВ.
У пункті 9.1. договору сторони визначили, що договір укладено строком на 1 календарний рік, який діє з моменту його підписання обома сторонами по 13.05.2022.
Умови цього договору зберігають силу протягом строку дії цього договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати, згідно з умовами цього договору (пункт 9.2. договору).
Згідно пунктом 9.5. договору реорганізація або банкрутство, припинення діяльності орендодавця чи орендаря не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору.
Судом встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.
Пунктом 2.1. договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору, згідно з Актом приймання-передачі вказаного майна за вартістю, визначеною незалежною оцінкою. 
Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається АТ ДАК "Автомобільні дороги України" (у господарському віданні ДП "Дніпропетровський облавтодор"), а орендар користується ним протягом строку дії договору оренди (пункт 2.2. договору).
У розділі 3 договору сторони погодили умови орендної плати, а саме:
- орендна плата визначається згідно з розрахунком, додаток 1 до цього договору і становить за базовий місяць розрахунку (березень 2021 року, на дату якого виконана незалежна оцінка) 15 000,00 грн. з ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа місяця, наступного за базовим, до першого місяця оренди та на індекс інфляції за перший місяць оренди. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, відповідно до наданих орендодавцем рахунків (пункт 3.1. договору);
- орендна плата, перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця в розмірі 100% щомісяця не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, відповідно до наданих орендодавцем рахунків (пункт 3.2. договору);
- зміна розміру орендної плати у будь-якому випадку оформлюється додатковими угодами між сторонами (пункт 3.3. договору);
- наднормативна сума орендної плати, що надійшла орендодавцеві, підлягає заліку в рахунок наступних платежів (пункт 3.4. договору);
- у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість з орендної плати, якщо така виникла у повному обсязі, ураховуючи санкції (пункт 3.5. договору).
У розділі 4 договору визначені обов`язки орендаря, за якими орендар, зокрема, зобов`язується:
- використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору (пункт 4.1. договору);
- своєчасно та в повному обсязі вносити на розрахунковий рахунок орендодавця орендну плату, суму податку на додану вартість, суму відшкодування плати за комунальні та інші послуги (якщо такі надаються), плату за послуги, які надає орендодавець (якщо такі надаються) та компенсацію податку на землю та компенсувати податок на нерухоме майно шляхом щомісячних перерахувань до 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до наданих орендодавцем рахунків та надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати (пункт 4.2. договору); 
- підписуючи даний договір, орендар засвідчує, що він ознайомлений з порядком нарахування орендної плати орендодавцем та розмірами витрат на утримання орендованого майна (пункт 4.18. договору).
Також, сторонами підписаний розрахунок орендної плати за календарний місяць, який є додатком № 1 до договору (а.с.18, на звороті), відповідно до якого орендна плата за місяць з ПДВ складає 15 000,00 грн.
13.05.2021 між Дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Роднор" (далі - орендар, відповідач) був складений Акт приймання-передачі майна (а.с. 19), за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно, що обліковується на балансі ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Петропавлівський район, с. Миколаївка, а саме: асфальтобетонна установка ДС-185, інвентарний № 286, яка знаходиться у володінні орендодавця і знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Петропавлівський район, с. Миколаївка; оціночна (або балансова) вартість - 650 000,00 грн.
Позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав, передавши відповідачу об`єкт оренди, визначений договором, що підтверджується вказаним вище Актом приймання-передачі майна.
В свою чергу, відповідач взяті на себе зобов`язання в частині своєчасної та повної сплати орендної плати за договором не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у загальному розмірі 86 040,28 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою ДП "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" № 9-3/9 від 07.02.2025 (а.с. 20), відповідно до якої станом на 07.02.2025 в бухгалтерському обліку ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" на рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" рахується дебіторська заборгованість за оренду майна ТОВ "Роднор", згідно з договором №13/05 від 13.05.2021 в сумі 86 040,28 грн., а саме:
- за жовтень 2021 року в сумі 15 531,19 грн.;
- за листопад 2021 року в сумі 15 655,44 грн.;
- за грудень 2021 року в сумі 15 749,38 грн.;
- за травень 2022 року в сумі 2 926,45 грн.;
- за липень 2022 року в сумі 18 620,87 грн.;
- за серпень 2022 року в сумі 17 556,95 грн.
Крім того, матеріали справи містять виставлені позивачем відповідачу рахунки на оплату орендної плати, які додатково, разом і претензією були направлені відповідачу (а.с. 21-24), а саме:
- рахунок-фактура № 608 від 31.10.2021 на суму 15 531,19 грн.;
- рахунок-фактура № 673 від 30.11.2021 на суму 15 655,44 грн.;
- рахунок-фактура № 722 від 31.12.2021 на суму 15 749,38 грн.;
- рахунок-фактура № 223 від 31.05.2022 на суму 17 935,43 грн.;
- рахунок-фактура № 308 від 31.07.2022 на суму 18 620,87 грн.;
- рахунок-фактура № 352 від 31.08.2021 на суму 18 825,70 грн.
Проте, відповідач відповіді на претензію на надав, заборгованість з орендної плати у загальному розмірі 86 040,28 грн. не оплатив, що і стало причиною звернення позивача до суду.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору. 
У відповідності до положень ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Так, згідно із ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.
Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Так, позивач намагався врегулювати спір з відповідачем у досудовому порядку шляхом направлення претензії на адресу відповідача з вимогою про добровільну сплату заборгованості (а.с. 24), проте даний лист було залишено відповідачем без задоволення.
На даний час строк сплати орендної плати за договором сплив, що свідчить про неналежне виконання орендарем взятих на себе зобов`язань за договором.
Відповідно до наявних в матеріалах справи рахунків та вказаної вище довідки позивача за відповідачем станом на 07.02.2025 обліковується дебіторська заборгованість у загальному розмірі 86 040,28 грн. (а.с. 20).
При цьому судом враховано, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. На це звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №915/641/19. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити вартість наданих послуг.
Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.
З наведеного слідує, що відповідач підписуючи договір засвідчив ознайомленість з порядком нарахування, сумою та строками оплати орендної плати.
Таким чином, наявність чи відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку внесення орендної плати.
Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, в порушення вищезазначених норм законодавства та умов договору оренди майна не здійснював своєчасно сплату орендної плати, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 86 040,28 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 15 027,24 грн., суд зазначає наступне.
Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктами 3, 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 8.3. договору передбачено, що у разі затримки внесення орендної плати, плати за утримання та інших платежів, обумовлених у тому числі і додатковими угодами, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день такої затримки (включаючи день оплати). 
Відтак, здійснивши перевірку розрахунку пені, доданого позивачем до позовної заяви, суд вважає даний розрахунок обґрунтованим, таким, що не суперечить положенням договору та нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 15 027,24 грн. підлягає задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 10 296,86 грн., та інфляційних втрат в розмірі 47 474,09 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). 
Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Згідно з імперативними вимогами ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд вважає даний розрахунок обґрунтованим, таким, що не суперечить положенням договору та нормам чинного законодавства, відповідно виконаний позивачем вірно, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 47 474,09 грн. грн. підлягають задоволенню. 
Разом з тим суд, здійснивши власний перерахунок 3% річних в межах визначеного позивачем періоду зазначає, що правомірним є нарахування в розмірі 10 296,89 грн., а не 10 296,90 грн. (як зазначено в розрахунку) та 10 296,86 грн. (як зазначено в прохальній частині позовної заяви).
Поряд з цим, зважаючи на диспозитивність судового процесу, а також на те, що суд позбавлений права вийти за межі заявлених позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в заявленому позивачем розмірі - 10 296,86 грн. як такі, що є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та не запереченими відповідачем.
Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних також підлягають задоволенню у розмірі 10 296,86 грн. 
Суд зауважує, що статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з приписами ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. Відповідна правова позиція відображена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.07.2019 у справі №908/1932/18.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин справи, які підтверджені належними доказами, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2 662,40 грн.
Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роднор" (49044, м. Дніпро, вул. Левка Лук`яненка, буд. 3Г, кв. 34, ідентифікаційний код 42392513) на користь Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, будинок 24, ідентифікаційний код 31950828) основний борг у розмірі 86 040,28 грн., пеню у розмірі 15 027,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 47 474,09 грн., 3% річних у розмірі 10 296,86 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили через 20 днів після підписання повного тексту і в цей же строк може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду у встановленому порядку.
Повне рішення складено - 17.06.2026.

Суддя	 	Н.М. Камша