ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9308/25	
Суддя І інстанції - Кисіль Р.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Кальника В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в зупиненні розгляду заяв позивача від 05.08.2025 №2093 та 01.09.2025 №К-2093 та неприйнятті рішення стосовно видачі акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду відповідно до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024;
зобов`язати відповідача розглянути заяви позивача від 05.08.2025 №2093 та 01.09.2025 №К-2093 та прийняти рішення про видачу акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду відповідно до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що на даний час, є тільки один родич, який може здійснювати догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - це її племінник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є позивачем по даній адміністративній справі. Сторона позивача вважає, що в даному випадку, відповідач зобов`язаний видати позивачу акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду. Просить суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року позовні вимоги було задоволено. 
Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради подав на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд визнав достатніми доводи позивача щодо неможливості отримання документів від батька, однак: відсутні належні докази того, що батько позивача дійсно не може здійснювати догляд; сам факт перебування на окупованій території не є юридичною підставою, передбаченою Порядком №560; закон прямо вимагає підтвердження висновком медичних органів, а не припущеннями. Суд фактично підмінив вимоги нормативного акту оціночними судженнями. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідним записом в його військовому квитку.
Позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу йому Акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (заяви від 05.08.2025 №К-2093 та від 01.09.2025 №К-2093), оскільки він здійснює догляд за своєю тіткою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом першої групи безстроково.
Листами-відповідями відповідача від 06.08.2025 за №К-2093 та від 02.09.2025 № К-2093 позивача було повідомлено про зупинення розгляду його заяви (заяв). В обґрунтування підстав зупинення зазначено, що серед поданих позивачем до заяви (заяв) документів був відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи щодо члена сім`ї першого ступеня споріднення, а саме свого батька ОСОБА_3 (брата ОСОБА_2 ) про те, що він сам потребує постійного стороннього догляду.
Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що зупинення розгляду заяви стосовно видачі акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду положеннями Порядку №560 не передбачено. На даний час, є тільки один родич, який може здійснювати догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - це її племінник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є позивачем у цій справі. 
Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 23 Закону Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, згідно з пункту 14 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.
Надання військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення регламентується пунктами 56 - 67 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 (далі - Порядок №560).
Підпунктом 14 частини 1 Додатку 5 до даного Порядку визначено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовка та мобілізацію» (далі - Перелік).
Згідно з вказаного Переліку, для військовозобов`язаного, який зайнятий постійним доглядом за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи подаються, - документи, що підтверджують родинні зв`язки другого ступеня споріднення (рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки), один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьки, чоловік (дружина), діти, у тому числі усиновлені) здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, а також документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8);
для військовозобов`язаного, який зайнятий постійним доглядом за членом сім`ї третього ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки третього ступеня споріднення (дядьки, тітки, племінники та племінниці), один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого або другого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, а також документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8);
для особи, за якою здійснюється догляд, - один із таких документів, що підтверджує інвалідність особи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.
Відповідно до пункту 61 Порядку №560 для отримання відстрочки по пункту 9 частини 1 статті 23 Закону №2232-XII необхідно обов`язково долучати або документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Згідно з п. 61 Порядку №560, військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за якою здійснюється догляд. У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
На виконання пункту 61 Порядку №560 розпорядженням Запорізького міського голови від 30.08.2024 №220 «Про визначення уповноваженого органу та утворення і затвердження складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду» було визначено Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради відповідальним виконавчим органом міської ради щодо прийому заяв військовозобов`язаних осіб, які зареєстровані/ проживають на території Запорізької міської територіальної громади (пункт 1), утворено та затверджено склад комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду (пункт 2) та затверджено Положення про порядок складання та видачі акту встановлення факту здійснення особою постійного догляду (пункт 3).
Відповідно до абз. 4 п. 61 Положення №560, комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.
Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:
відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;
перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Зупинення розгляду вказаної заяви положеннями Порядку №560 не передбачено. Дана заява повинна бути розглянута в установлений законом строк та по ній суб`єктом владних повноважень повинно бути прийнято законне рішення.
В своїй відповіді відповідач посилається на підпункт 14 додатку 5 Порядку №560, відповідно до якого, серед іншого, подається один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьки, чоловік (дружина), діти, у тому числі усиновлені) здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ.
З матеріалів справи вбачається, що окрім позивача у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ще члени сім`ї першого ступеня споріднення, а саме її брат - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є батьком позивача.
Судом першої інстанції правомірно враховано ті обставини, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є особою (людиною) похилого віку (85 років). При цьому на теперішній час він перебуває на тимчасово окупованій території України, що підтверджується, зокрема, актом від 29.08.2025 про не проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації у зв`язку з перебуванням на окупованій території (а.с. 7). 
Судом першої інстанції взято до уваги вік ОСОБА_3 , його перебування на тимчасово окупованій території України та відсутність поштового зв`язку з зазначеними територіями, що унеможливлює надання вказаною особою будь-яких документів. 
За вказаних обставин інші члени сім`ї, окрім позивача, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 об`єктивно відсутні і на даний час, є тільки один родич, який може здійснювати догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - це її племінник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є позивачем у цій справі, про що вірно вказав суд першої інстанції і не спростовано доводами апеляційної скарги. 
Про наявність інших членів сім`ї ОСОБА_2 відповідач не зазначає.
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Судом першої інстанції ї принагідно зауважено, що відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті спірного рішення дотримано не було.
Крім іншого колегія суддів зауважує, що у спірних правовідносинах відповідачем проявлено надмірний формалізм у формальному аспекти трактування норм права для врегулювання спірних відносин, які надалі мають перевагу над справжніми потребами справедливості та ефективності у цій справі. У спірній ситуації відповідачем зосереджена увага на виконанні формальних вимог правових норм, незалежно від їх справжньої необхідності та значення та не надано достатньої уваги змісту питання без проявлення гнучкості, без врахування обставин справи та потреби позивача. У спірній ситуації відповідач сліпо слідував формальним вимогам нормативно правих норм без намагання зрозуміти їх реальну мету у світлі спірних правовідносин. 
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов ґрунтованого висновку про протиправність рішення відповідача, оформлені листами від 06.08.2025 за №К-2093 та від 02.09.2025 №К-2093 про зупинення розгляду заяви, та як наслідок його скасування.
При цьому суд першої інстанції звернув увагу на те, що в даному випадку протиправними є саме рішення суб`єкта владних повноважень про зупинення розгляду заяви, а не його дії.
З метою захисту порушених прав позивача суд вірно зобов`язав відповідача розглянути заяву позивача від 05.08.2025 №К-2093 та від 01.09.2025 №К-2093 по суті й прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду його заяв, з урахуванням висновків суду.
В рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, з урахуванням наданих доказів, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.
В повному обсязі постанова складена 16 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник