Справа № 725/10273/25 
Провадження № 2/727/1219/26

РІШЕННЯ
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
Головуючого-судді: Одовічен Я.В.
За участю секретаря: Зінич О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилалося на те, що 11.11.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №00-10063157 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою електронного ідентифікатора 61121. У вказаному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. ТОВ «Макс Кредит» перерахувало грошові кошти в сумі 9600 гривень на банківську карту відповідача № НОМЕР_4. 
14.05.2025 року ТОВ «Макс Кредит» та позивач уклали договір факторингу №14052025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Відповідно до п.2.1 договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, а обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.
Пунктом 2.2. договору факторингу передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до реєстру божників та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до реєстру боржників №б/н від 14.05.2025 року за договором факторингу та акту приймання-передачі від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 24832 грн. 00 коп.
Вказував, що позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором.
Станом на дату подання позовної заяви (04.11.2025 року) на рахунок позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором.
Загальна сума заборгованості за кредитним договором №00-10063157 від 11.11.2024 року становить 24832 грн. 00 коп. та складається з наступного: 9600 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 12032 грн. 00 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3200 гривень - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). 
Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-10063157 від 11.11.2024 року у розмірі 21632 грн. 00 коп. та понесені судові витрати. 
Ухвалою суду від 18.02.2026 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Також, судом за клопотанням представника позивача витребувано докази.
Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала. Посилалась на те, що вона не укладава/підписувала кредитний договір №00-10063157 від 11.11.2024 року, в редакції, яка надана представником позивача, не погоджувала відповідні процентні ставки. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення їй, підтвердження нею пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину. 
Вказувала, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нарахування неустойки за договором позики можливе лише до 23.02.2022 року включно, однак згідно наданого позивачем розрахунку нарахування неустойки було здійснено за періоди, які настали після 24.02.2022 року, під час воєнного стану.
На підтвердження обставин перерахування грошових коштів за спірним кредитним договором та наявність у неї боргу, позивач надав лише розрахунок заборгованості. При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи.ю оформленні відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повність залежить від волевиявлення і дій однієї сторони.
Крім того вказувала, що позивачем не доведено факт того, що рахунок на який були перераховані кредитні кошти належить ОСОБА_1 .
Зазначила, що позивачем не було надано належних доказів переходу права вимоги від ТОВ «Макс кредит» до позивача за кредитним договором №00-10063157 від 11.11.2024 року. Вважає, що відсутність належних доказів на підтвердження псоати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору, суттєві протиріччя в договірних документах позбавляєть можливості встановити та первірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме, що позивач дійсно набув право вимоги за кредитним договором.
У задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю.
06.03.2026 року представником позивача було подано відповідь на відзив. Вказував, що кредитний договір №00-10063157 від 11.11.2024 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор 61121 направлено позичальнику 11.11.2024 року о 13:32:18 на вказаний ним номер мобільного телефону - НОМЕР_2 ; одноразовий персональний ідентифікатор введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 11.11.2024 року о 13:32:28 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одночасно з підписанням договору, товариство відправляє на електронну адресу, вказану позичальником у Заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору, зокрема, додаючи його примірники у форматах у форматах PDF та P7S.
Вказував, що наявність у кредитному договорі унікальних ідентифікаторів ОСОБА_1 (РНОКПП та адреси реєстрації), її електронний підпис є вагомим доказом її участі в укладенні цього договору.
Щодо переходу права вимоги зазначив, що відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №14052025-МК/ЮнітКапітал від 14.05.2025 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 21 632 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 14052025- МК/ЮнітКапітал від 14.05.2025 року.
Щодо переказу коштів за кредитним договором №00-10063157 від 11.11.2024 року, 11.11.2024 року ТОВ «ПРОФІТГІД» в ролі посередника (не на правах кредитора) перерахувало кошти ТОВ «Макс Кредит» у сумі 8 000 гривень на рахунок зазначений відповідачем, який було верифікований первісним кредитором у спосіб передбачений Постановою НБУ №107 від 28.07.2020 року «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу». Надані ТОВ «ПРОФІТГІД» додатки, підтверджують перерахування коштів на рахунок відповідача. З даних документів вбачається, що 11.11.2024 року ТОВ «Макс Кредит» ініціювало переказ коштів у сумі 8000 гривень згідно договору №00-10063157 від 11.11.2024 року безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПРОФІТГІД» на платіжну картку № НОМЕР_3 , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Макс Кредит».
Процедура ідентифікації відповідача при укладенні кредитного договору була здійснена первинним кредитором і підтверджена належними доказами. Надані докази є цілісними та достовірними, оскільки вони безпосередньо відображають фактичні дії відповідача та підтверджують його зобов`язання за договором. Зокрема, ці докази є первинними, тобто отримані безпосередньо з першоджерела (системи Первинного кредитора), що надає їм доказову силу у підтвердженні факту укладення кредитного договору та волевиявлення відповідача.
У сукупності зазначене свідчить про те, що використання одноразового ідентифікатора у процедурі електронного підписання договору не лише забезпечує належну ідентифікацію, підтверджує акцепт оферти та є цілком достатнім для встановлення зобов`язань відповідача за договором, а й цілком відповідає законодавству України.
Посилався на те, що до матеріалів справи долучено платіжне доручення № 43132-47545-92364 від 11.11.2024 року з відміткою товариства, з якого вбачається: 11.11.2024 року ТОВ «Макс Кредит» ініціювало переказ Саламатовій А.О. кредитних коштів у розмірі 8 000 гривень безготівковим зарахуванням на платіжну картку-маска карти № НОМЕР_3 (яка була зазначена особисто відповідачем на сайті первісного кредитора); код отримувача 3407313229. Даний доказ підтверджує наявність заборгованості та її розмір. Вищезазначене Платіжне доручення оформлене відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»
Щодо стягнення штрафних санкцій та пені вказував, що в прохальній частині позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 00-10063157 від 11.11.2024 року у розмірі 21 632 гривень, тобто буз урахування штрафних санкцій.
Просив позов задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 22.04.2026 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. 
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомила.
Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності сторін, суд виходив із наступного.
Так, відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 п.1 статті).
Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі "Гінчо проти Португалії" передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
З огляду на зазначене, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд у відсутності сторін.
Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.
Як було встановлено судом, 11.11.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-10063157 у формі електронного документа з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 61121 (а.с.40-44).
За вказаним договором кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у формі кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.1). 
Сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає 8000 гривень. Тип кредиту - кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі потреби (п.1.2).
Згідно п.1.3 договору, строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 06.11.2025 року, згідно умов п.3.6 цього договору.
Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка складає 0,94% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.3 цього договору. Знижена процентна ставка становить 0,85% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати платежу у встановленому графіком платежів розмірі не пізніше наступного дня за першою періодичною датою платежу, визначеною п.1.4 цього договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (датою видачі Кредиту) (п.1.5 кредитного договору).
Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що складає 1600 гривень, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п.3.5 цього договору (п.1.6 договору).
Відповідно до 2.1 договору, для отримання кредиту, позичальник має зареєструватися на сайті кредитодавця https://treba.credit та мати доступ до особистого кабінету. При здійсненні реєстрації, позичальнику необхідно пройти процедури ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту. Ідентифікація/верифікація здійснюється у спосіб передбачений постановою НБУ №107 від 28.07.2020р. «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу» (із змінами та доповненнями) та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується наступний спосіб ідентифікації та верифікації позичальника: - отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних.
Пунктом 2.2. кредитного договору передбачено, що цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні ЗУ «Про електронну комерцію». 
У п.2.10 сторони узгодили, що кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту 11.11.2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 8000 гривень на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_3 .
Підпунктом 4.2.5 кредитного договору встановлено, що кредитодавець має право відступити право вимоги за договором із заміною кредитора у зобов`язанні відповідно до норм ЦК України (в т.ч. ч.1 ст.516 ЦК України) без згоди позичальника, а також обов`язково повідомити позичальника про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений ч.1 ст.25 ЗУ «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома позичальника такого факту. 
Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «Макс Кредит» підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір №00-10063157 від 11.11.2024 року ідентифікована Товариством. Акцепт договору позичальником: одноразовий ідентифікатор 61121, час відправки ідентифікатора позичальнику: 11.11.2024 року о 13:32:18, номер телефону на який було відправлено ідентифікатор: НОМЕР_2 (а.с.53).
Згідно підтвердження ТОВ «Профітгід» щодо здійснення переказу грошових коштів, ТОВ «Профітгід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: 11.11.2024 року о 13:32:35 здійснило переказ коштів у розмірі 8000 гривень на платіжну картку № НОМЕР_3 (а.с.54).
Також, як вбачається з відповіді, наданої АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду від 18.01.2026 року, на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 . Номер телефону, на який надсилалася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_4 за період з 11.11.2024 року по 16.11.2025 року - НОМЕР_2 (номер телефону на який було відправлено ідентифікатор ). Також, як вбачається з наданого АТ «Універсал Банк» виписки по рахунку, 11.11.2024 року о 13:32:35 на картковий рахунок ОСОБА_1 були перераховані кошти у розмірі 8000 гривень (а.с.107-018).
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Макс Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Макс Кредит» за кредитним договором №00-10063157 від 11.11.2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за період з 11.11.2024 року по 14.05.2025 року складає 21632 гривень, з яких: 8000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 12032 гривень - заборгованість за відсотками; 1600 гривень - заборгованість за комісією (а.с.75-76).
Щодо укладення кредитного договору в електронному вигляді.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII).
Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У даній справі встановлено, що:
- кредитний договір від 11.11.2024 року №00-10063157 між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 підписано останньою одноразовим ідентифікатором 61121, який було надіслано на номер відповідачки НОМЕР_2;
- у договорі зазначені всі дані про особу ОСОБА_1 необхідні для її ідентифікації: реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, офіційно зареєстроване місце проживання, номер мобільного телефону.
Відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, після чого позикодавець надіслав за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону НОМЕР_2 (міститься в реквізитах договору) одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про укладеність кредитного договору та ознайомлення відповідачки з його умовами, оскільки без здійснення вказаних дій останньою кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066 св 23).
Щодо виконання кредитодавцем обов`язку щодо переказу (надання) кредитних коштів
Суд виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з частиною 3 статті 13 Закону № 675-VIII продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Як вбачається з умов кредитного договору від 11.11.2024 року №00-10063157, зокрема пункту 2.10 договору кредит у сумі 8000 гривень підлягає перерахунку за реквізитами електронного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_3 .
При цьому з наданої АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду від 18.01.2026 року відповіді вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 .
Як встановлено судом, факт перерахування ОСОБА_1 на її картковий рахунок № НОМЕР_3 грошових коштів у сумі 8000 гривень підтверджено довідкою ТОВ «Профітгід» та Випискою про руху грошових коштів АТ «Універсал» (а.с.54-57, 107-108).
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність обставини перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів за договором від 11.11.2024 року №00-10063157.
Щодо укладення договору факторингу
14.05.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) було укладено договір факторингу №14052025-МК/ЮнітКапітал (а.с.64-66). 
Відповідно до п.2.1 договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати ,(сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, а обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.
Пунктом 2.2. договору факторингу передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до реєстру божників та є невід`ємною частиною цього договору.
Фактор сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 859245 грн. 66 коп. без ПДВ на банківський рахунок протягом п`яти банківських робочих днів від дати підписання договору (п.3.1 договору факторингу).
Відповідно до платіжної інструкції від 16.05.2025 року №449 ТОВ «Юніт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Макс Кредит» грошові кошти у розмірі 859245 грн. 66 коп. (а.с.74).
Згідно реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «Макс Кредит» до договору факторингу №14052025-МК/Юніт Капітал від 14.05.2025 року, від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №00363157 від 11.11.2024 року на загальну суму заборгованості 21632 гривень, з яких: 9600 - заборгованість по тілу кредиту; 12032 гривень -заборгованості по відсоткам (а.с.71-72).
Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Отже, ТОВ «Юніт Капітал» у визначеному Законом порядку набуло право вимоги до ОСОБА_1 . 
Щодо розміру заборгованості за кредитним договором 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки:
- припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови);
Відповідно до умов кредитного договору №00-10063157 від 11.11.2024 року сторони погодили:
- загальну суму кредиту у розмірі 8000 гривень;
- строк кредитування в межах якого здійснюється нарахування процентів за користування кредитом - 360 календарних днів;
- розмір процентів за користування кредитом та сплату комісії за надання кредиту: стандартна процентна ставка - 0,94% за кожен день користування кредитом; знижена процентна ставка - 0,85% протягом 15 днів користування кредитом поспіль.
Окрім того, сторони погодили, що кредитодавець одноразово в момент видачі кредиту нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що становить 1600 гривень (п.1.6 договору). Нарахування комісії здійснюється одноразово в момент укладення договору. 
Зазначений розмір комісії було нараховано кредитором одноразово у день видачі кредиту та включено до заборгованості за тілом кредиту. 
Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17 звернув увагу на те, що питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.
Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості на предмет його відповідності умовам кредитного договору перевірений судом апеляційної інстанції.
Обставин, які б вказували на помилковість вказаного розрахунку заборгованості судом не встановлено.
За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи те, що відповідач не належно виконує свої зобов`язання за укладеним договорои та відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, приходить до висновку, що позов ТОВ «Юніт Капітал» є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне:
Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).
Частина друга статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Так, представником позивача до позовної заяви було долучено Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.09.2025 року, відповідно до якого керівником ТОВ «Юніт Капітал» є Хлопкова М.С. (а.с.32), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність Соломко О.В. (а.с.60), довіреність від 10.09.2025 року, відповідно до якої ТОВ «Юніт Капітал», в особі директора ОСОБА_2 уповноважила адвоката Соломко О.В. вчиняти від імені товариства відповідні дії (а.с.84); договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року, укладеного між Адвокатським об`єднання «Соломко та Партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» (а.с.78-79); додаткова угода №25770874313  до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 11.09.2025 року, укладена між АБ «Соломко та Партнери» (адвокатське бюро) та ТОВ «Юніт Капітал» (клієнт), згідно якої клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відноситься до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором №00-10063157 від 11.11.2024 року (а.с.80), акт прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року (а.с.81).
Відповідно до вказаного акту, адвокатське бюро «Соломко та Партнери» (виконавець) та ТОВ «Юніт Капітал» (клієнт) засвідчили, що виконавець надав, а клієнт отримав наступні послуги: складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до позичальника, яким є ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-10063157 від 11.11.2024 року - кількість витрачених годин - 2 годин, вартість послуги - 5000 гривень; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №00-10063157 від 11.11.2024 року - кількість витрачених годин - 2 годин, вартість послуги - 1000 гривень; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №00-10063157 від 11.11.2024 року на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 , кількість витрачених годин - 1 година, вартість послуги - 500 гривень; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитом договором №00-10063157 від 11.11.2024 року на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 , кількість витрачених годин - 1 година, вартість послуги - 500 гривень. Загальна вартість наданих послуг - 7000 гривень.
У поданому відзиві відповідача заперечувала щодо розміру витрат на правову допомогу.
Згідно вимог ч.5 ст.137 ЦПК України у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Суд, визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що за результатами розгляду цієї справи підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача виходить з принципів співмірності та розумності судових витрат, враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, складність справи, реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру та приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь відповідача до 4000 гривень.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ), останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (ЄДРПОУ 43541163), яке розташоване в м.Київ, бульвар Лесі Українки, 34, офіс 333, заборгованість за кредитним договором №00-10063157 від 11.11.2024 року у розмірі 21632 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (ЄДРПОУ 43541163) понесені судові витрати у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя     Одовічен Я.В.