Справа № 308/7244/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

16 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Шевчука В.В.
за участю секретаря судового засідання: Тайстри І.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Биркович Олександр Іванович на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2025 року про повернення зустрічного позову, постановлену головуючою суддею Бенца К.К., в справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості
встановив:

У травні 2023 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2023 відкрито провадження у справі.

У квітні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Биркович О.І., звернувся до АТ «Сенс Банк» та ПАТ «СК «Альфа Страхування» із зустрічним позовом про стягнення коштів та відшкодування матеріальної, моральної шкоди.
Зустрічний позов мотивує тим, що ОСОБА_1 не має договірних правовідносин з АТ «Сенс Банк». До початку повномасштабного вторгнення позивач справно сплачував кредитну заборгованість, однак після ліквідації АТ «Альфа-Банк» він не був повідомлений щодо такої обставини та не отримував реквізитів АТ «Сенс Банк» на які можна здійснювати погашення боргу.
Вказує, що письмова вимога АТ «Сенс Банк» була отримана ОСОБА_1 10.04.2023, а 13.04.2023 було подано позов до суду щодо стягнення заборгованості, тобто не дотримано законодавчо встановленої процедури направлення претензійних вимог.
ОСОБА_1 18.05.2021 з ПАТ «СК» Альфа-Страхування» уклав договір страхування, а також поліс добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби за продуктом «Страхування на випадок захворювання COVID-19» згідно яких позивач був застрахований від захворювання на COVID-19 та від випадків грабежу, розбою, втрати картки чи доступу до такої внаслідок злочинних дій третіх осіб.
28.02.2022 настав страховий випадок, а саме ОСОБА_1 захворів на COVID-19, однак так і не отримав страхового відшкодування у розмірі 50 000 гривень.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням та захворюванням на COVID-19 ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно та в повному обсязі погашати заборгованість за кредитним договором, однак банком цього не враховано.
На підставі вищезазначеного просив стягнути з АТ «СК «Альфа-Страхування» 50 000 гривень страхового відшкодування на підставі Полісу добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби за продуктом «Страхування на випадок захворювання COVID-19» від 18.05.2021 та зарахувати ці кошти в загальну суму заборгованості по виданому кредиту АТ «Сенс Банк», а також стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 нанесену моральну та матеріальну шкоду в сумі 25 000 гривень.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2025 року у прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено.
Суд вказав, що задоволення зустрічного позову в даному випадку не доводить відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову, який за наявності визначених законом підстав, також може бути задоволеним. Так само і відмова в задоволенні одного з позовів не свідчитиме про наявність підстав для автоматичного задоволення іншого позову. Ухвалення рішень за кожним з позовів залежатиме від того, чи будуть доведені сторонами обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Тому ризик ухвалення суперечливих або взаємовиключних рішень в даному випадку відсутній.
Повернення зустрічної позовної заяви не позбавляє позивача за зустрічним позовом подати позов на загальних підставах. ОСОБА_1 не позбавлений можливості у разі наявності спору звернутись до суду в загальному порядку.
У липні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Биркович О.І., повторно звернувся до АТ «Сенс Банк» та ПАТ «СК «Альфа Страхування» із зустрічним позовом про стягнення коштів та відшкодування матеріальної, моральної шкоди.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2025 року у прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено.
Суд вказав, що задоволення зустрічного позову в даному випадку не доводить відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову, який за наявності визначених законом підстав, також може бути задоволеним. Так само і відмова в задоволенні одного з позовів не свідчитиме про наявність підстав для автоматичного задоволення іншого позову. Ухвалення рішень за кожним з позовів залежатиме від того, чи будуть доведені сторонами обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Тому ризик ухвалення суперечливих або взаємовиключних рішень в даному випадку відсутній.
При цьому судом зазначено, що об`єднання вимог за первісним та зустрічним позовами може ускладнити розгляд справи.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Биркович О.І., подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права так як від банку не надано оригінали всіх документів на підставі яких ОСОБА_1 було надано кредит та нараховано заборгованість.
Відмова у прийнятті зустрічного позову є помилковою та такою, що порушує право ОСОБА_1 на справедливий суд.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені у статті 16 Цивільного кодексу України.
У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 522/9011/19 (провадження № 61-6642св21) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову: або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин; або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача). Задоволення зустрічного позову спричиняє відмову в задоволенні первісного позову, однак не виключає можливості як задоволення обох вимог, так і однієї повністю, а іншої частково».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2023 року в справі № 459/1490/21 (провадження № 61-12807 св 22) вказано, що:
«відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.
Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково».

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції вказав, що задоволення зустрічного позову в даному випадку не доводить відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову, який за наявності визначених законом підстав, також може бути задоволеним. Так само і відмова в задоволенні одного з позовів не свідчитиме про наявність підстав для автоматичного задоволення іншого позову. Ухвалення рішень за кожним з позовів залежатиме від того, чи будуть доведені сторонами обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Тому ризик ухвалення суперечливих або взаємовиключних рішень в даному випадку відсутній.
При цьому судом не встановлено взаємопов`язаність позовів та доцільність їх спільного розгляду.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в прийнятті зустрічної позовної заяви заявнику, що не позбавляє останнього права на звернення із вказаним позовом до суду в загальному порядку.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, апеляційний суд 

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Биркович Олександр Іванович, залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2025 року про відмову у прийнятті зустрічного позову, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: